КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 358/1729/23                                                                                           Головуючий у І інстанції Тітов М.Б.
Провадження №22-ц/824/14379/2024                                                            Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
25 жовтня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 04 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку, 
УСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що під час спільного проживання без реєстрації шлюбу з відповідачем у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 . 
Відповідач, будучи батьком їхнього малолітнього сина ОСОБА_3 , який перебуває на повному утриманні позивача, матеріальної допомоги на її утримання не надає. 
В позові  ОСОБА_1 зазначила, що відповідач є працездатним, військовозобов`язаним, тому він може надавати матеріальну допомогу в розмірі 25% від мінімальної заробітної плати на утримання останньої.
Позивачка, в свою чергу, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і немає змоги працювати, утримувати себе та сина самостійно, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги з боку відповідача.
Посилаючись на положення ст.ст. 84, 86, 88, 91 СК України,  ОСОБА_1 просила стягнути із ОСОБА_2 на свою користь аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох річного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 04 червня 2024 року позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись з даним рішенням,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення Богуславського районного суду Київської області від 04 червня 2024 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом не враховано серйозну потребу у матеріальному забезпеченні позивачки, оскільки вона не може працювати і отримувати дохід, щоб утримувати себе самостійно, через малий вік дитини, яка потребує постійного догляду. Єдиним джерелом доходів останньої є соціальна допомога по догляду за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку. 
Вказує на те, що аліменти на утримання дитини відповідач сплачує нерегулярно і має заборгованість близько 16000 грн. 
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що відповідач не надав доказів того, що він є непрацездатним чи має якісь проблеми зі здоров`ям, чи є якісь інші проблеми, що перешкоджають останньому знайти роботу та матеріально утримувати як свою нову сім`ю так і позивачку з спільною дитиною сторін.
Звертає увагу апеляційного суду на те, що суд першої інстанції при вирішенні питання про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу, понесених відповідачем, переоцінив обсяг виконаної адвокатом роботи в даній справі та час на надання таких послуг, не звернув увагу на те, що адвокат відповідача умисно затягував розгляд справи, таким чином самостійно збільшуючи затрачений час на участь у судових засіданнях. 
Вважає, що висновок суду в цій частині, ґрунтується лише на  гіпотетичних припущеннях.
21 серпня 2024 року на адресу Київського апеляційного суду від  ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін .
Зокрема у відзиві зазначає, що починаючи з 24 грудня 2023 року відповідач є платником (боржником) по сплаті аліментів на утримання трьох малолітніх дітей в сукупному розмірі 58 % (1/4 частка + 1/3 частка) від усіх доходів.
ОСОБА_2 вказує на те, що він хоч і є працездатним громадянином України проте, вже тривалий час не працює та не отримує доходів з травня 2023 року, що підтверджується трудовою книжкою та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримання доходів та утриманих податків за період з січня 2023 по 02 серпня 2024 року.
Зазначає, що він є батьком багатодітної родини на його утриманні, окрім сина позивачки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично перебуває троє малолітніх дітей, а саме: син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син його нової дружини ( ОСОБА_7 ) від першого шлюбу - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочка його нової дружини ( ОСОБА_7 ) від першого шлюбу - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Крім того, відповідач перебуває на обліку, як батько багатодітної сім`ї у службі справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, що підтверджується посвідченням, серія НОМЕР_1 , видане 18 липня 2023 року.
Тобто, ОСОБА_2 вказує на те, що з незалежних від нього причин та умов він не взмозі працювати та надавати позивачці - ОСОБА_1 аліменти на її особисте утримання, що відповідно до ч. 2 ст. 75 СК України, ч. 4 ст. 84 СК України, п. 17 постанови Пленуму Верховного суду «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», а також правових висновків Верховного Суду при застосуванні норм права у спірних правовідносинах є обов`язковою умовою та правовою підставою для присудження судом аліментів на особисте утримання дружини.
В апеляційній скарзі звернуто увагу на те, що позивач в апеляційній скарзі вказала недостовірні відомості, а саме зазначила, що у відповідача, як платника аліментів існує борг по сплаті аліментів в розмірі 16 000 грн, однак дане твердження позивачки не відповідає дійсності та спростовується довідкою за №31395, виданою 13 серпня 2024 року Миронівським відділом державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ), з якої вбачається, що заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у відповідача немає.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За правилами п. 1 ч. 4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_2 , виданого 12 серпня 2022 року Богуславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Дитина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає з матір`ю ОСОБА_1 , і знаходиться на її вихованні та утриманні, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади № 2022/001645089 від 02 грудня 2022 року.
Також, встановлено, що ОСОБА_2 з 29 квітня 2023 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_3 , виданого Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Від спільного шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_7 мають спільних дітей: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження Серії НОМЕР_4 від 08 липня 2023 року та Серії НОМЕР_5 від 08 липня 2023 року, виданих Деснянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Діти ОСОБА_7 , а саме: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживають разом з відповідачем та їх матір`ю ОСОБА_7 і знаходяться на їх утриманні.
Відповідач ОСОБА_2 є батьком багатодітної родини та перебуває на обліку у службі у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, що підтверджується копією посвідчення НОМЕР_1 від 18 липня 2023 року.
З відповідача ОСОБА_2 на підставі судового наказу Миронівського районного суду Київської області №371/1477/23 (2-н/371/194/23) від 17 жовтня 2023 року стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 04 жовтня 2023 року.
17 листопада 2023 року старшим державним виконавцем Миронівського відділу ДВС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Шкрабою Т. В. відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу №371/1477/23 (2-н/371/194/23) від 17 жовтня 2023 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітнього сина, що підтверджується копією постанови державного виконавця.
Згідно рішення Миронівського районного суду Київської області від 08 лютого 2024 року у справі №371/7/24 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24 грудня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття.
Виконавчий лист №371/7/24 від 08  лютого 2024 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання малолітніх дітей, перебуває на виконанні в Миронівському відділі ДВС в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що підтверджується копією постанови державного виконавця (ВП НОМЕР_8) Миронівського ВДВС Криклі Ю.П. від 11 квітня 2024 року.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, посилаючись на ст. 84 СК України та на практику Верховного Суду, зокрема на висновки викладені в постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19 ), прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_2 є працездатним, має на утриманні трьох дітей та не може надавати матеріальну допомогу на утримання позивачки.
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.
Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч.9 ст. 7 СК України).
Тлумачення як ст. 7 СК України загалом, так і ч. 9ст. 7 СК, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.
З урахуванням вимог справедливості та розумності будь-який суб`єкт приватного права безумовно спрямовує на споживання лише такі доходи, які становлять безумовний приріст його майна (заробітна плата, гонорари, плата за надання послуг, доходи від процентів по депозитам, орендна плата тощо).
Ст.75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. 
Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. 
Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу
Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.
Згідно ч. 2ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до ч. 2-4ст. 84 та ст. ст. 86 і 88 цього Кодексу.
Тлумачення ч. 2 ст.84, ч. 2ст.91 СК України свідчить, що для виникнення права на утримання потрібна сукупність таких умов: проживання з жінкою (чоловіком) дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від жінки, чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридичного значущого зв`язку (усиновлення); можливість другої сторони надавати матеріальну допомогу.
Отже, ч. 4ст. 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу.
Таким чином, особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - неможливості чоловіка надавати таке утримання.
Ст.85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання.
Визначальним на підставі вказаних норм закону є наявність у дружини права на утримання, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища.
Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 21 січня 2022 року у справі №756/82/18, від 02 лютого 2022 року у справі №333/1701/18.
Згідно ч. 1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.
Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК України закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Судом враховано, що відповідач усунувся від участі в утриманні матері дитини (позивача у даній справі), що підтверджується матеріалами справи те не заперечується стороною відповідача.
Як убачається з матеріалів справи, відповідач, заперечуючи проти позовних вимог та вимог апеляційної скарги, не надав суду належних доказів на підтвердження неможливості надавати фінансову допомогу ОСОБА_1 , як матері спільної дитини, яка не досягла трирічного віку.
Долучені відповідачем до відзиву відомості трудової книжки та відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, з яких вбачається, що ОСОБА_2 працював в ТОВ «Богуславкомінвестсервіс» по квітень 2023 року, підтверджують факт працездатності відповідача, що не заперечується останнім.
Доводи відповідача про те, що він є батьком багатодітної родини на його утриманні, окрім сина позивачки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично перебуває троє малолітніх дітей, а саме: син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_7 від першого шлюбу - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочка ОСОБА_7 від першого шлюбу - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , не спростовують факту можливості сплати аліментів на утримання позивачки.
Крім того, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 листопада 2013 року на утримання сина - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_7 (дружини відповідача) стягуються аліменти в розмірі 1/4 частку від заробітку (доходу) ОСОБА_13 щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 04 листопада 2013 року і до повноліття сина.    
Щодо утримання відповідачем дочки  ОСОБА_7 від першого шлюбу - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , апеляційний суд критично оцінює даний довід, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про те ще, ОСОБА_7 не отримує аліментів від біологічного батька на утримання дочки ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Таким чином, твердження відповідача про те, що на його утриманні перебувають діти його нинішньої дружини не відповідають дійсності.
Крім того, відомості щодо наявності або відсутності у ОСОБА_2 рухомого та  нерухомого майна, іншого доходу, щодо стану його здоров`я, перебування на його утриманні непрацездатних дружини, батьків у матеріалах справи відсутні.
Твердження відповідача про відсутність заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , 29 липня 2022 року, що підтверджується довідкою за №31395, виданою 13 серпня 2024 року Миронівським відділом державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Київ), з якої вбачається, що починаючи з 04 жовтня 2023 року заборгованість відсутня, не спростовують доказів можливості сплачувати  аліменти на утримання позивачки, а лише підтверджує факт наявності доходу у відповідача.
У свою чергу позивач, будучи матір`ю дитини, яка не досягла трирічного віку, має право на утримання відповідно до ч. 2-4 ст. 84 та ст. 86 і 88 СК України, оскільки саме з нею проживає їхня спільна з відповідачем дитина.
Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині (матері дитини) незалежно від цієї обставини, також як і від обставини щодо її працевлаштування та доходу.
Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд апеляційної інстанції виходить саме з принципу справедливості та розумності, враховуючи потреби дружини та фінансові можливості відповідача.
Таким чином, визначаючи розмір аліментів на утримання позивача, колегія суддів враховує, що відповідач має працездатний вік, є здоровою людиною, має дохід, хоча офіційно не працевлаштований та доходить висновку, що ОСОБА_2 має можливість сплачувати аліменти, а отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача підлягають задоволенню частково у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, до досягнення дитиною трьох років.
Отже, суд першої інстанції, встановивши обставини справи щодо матеріального становища ОСОБА_2 , помилково виходив з того, що у відповідача відсутня можливість сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_1 до досягнення дитиною трирічного віку, що призвело до неправильного вирішення справи.
Окрім того, місцевий суд неправильно поклав виключно на позивача тягар доведення фінансової можливості відповідача надавати їй матеріальну допомогу, що могло б бути взято судом до уваги при вирішенні спору, оскільки відповідно до положень ч. 1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Натомість відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження його незадовільного матеріального становища, яке б перешкоджало участі відповідача в утриманні дружини до досягнення дитиною трирічного віку.
Також безпідставним є посилання суду першої інстанції на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 27 травня 2020 року у справі №712/4702/19, а саме: «Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу» з огляду на те, що у справі, що розглядалась Верховним Судом, та у даній справі різні обставини, зокрема у справі №712/4702/19 відповідач - батько дитини був інвалідом 2 групи без права отримання пенсії по інвалідності, доходів не отримував. Натомість, у справі, що наразі переглядається, відповідач є працездатним, здоровим та отримує дохід.
Щодо доводів відповідача у відзиві про те, що починаючи з 24 грудня 2023 року відповідач є платником (боржником) по сплаті аліментів на утримання трьох малолітніх дітей в сукупному розмірі 58 % (1/4 частка + 1/3 частка) від усіх доходів, апеляційний суд зазначає наступне.
Ч. 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Тобто, судова колегія вказує на те, що відповідач не позбавлений можливості в майбутньом звернутися до суду з позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів на утримання матері дитини у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я та в інших випадках, передбачених СК України.
Відповідно до ст. 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Наведені вище порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, є підставою для скасування оскаржуваних рішення суду, яким відмовлено у стягненні аліментів на утримання матері дитини до досягнення дитиною трьох річного віку згідно з ч.1 ст. 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог частково.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За змістом ч. 1 та 6вказаної ст.судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_2  підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1073,60 грн, апеляційної скарги - 1610,40грн, а всього 2684,00 грн на користь держави.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Богуславського районного суду Київської області від 04 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 26 жовтня 2023 року (дата подання позову) і до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Допустити рішення в межах платежу за один місяць до негайного виконання.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
 
Реквізити сторін:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст постанови складений 25 жовтня 2024  року.

Суддя-доповідач                                                                            Д.О. Таргоній
 
Судді:                                                                                                 С.А. Голуб 
 
                                                                                                          Т.А. Слюсар