ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 686/9504/24
Провадження № 22-ц/4820/1818/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
                        секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,
       з участю представника позивача,        

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Козак О.В. від 14 травня 2024 року.
Заслухавши доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача вказував, що 09.10.2023 року він уклав з ОСОБА_2 договір позики та 09.10.2023 року передав останньому грошові кошти в сумі 8000 дол. США, з умовою їх повернення 14.10.2023 року. Договір укладено в письмовій формі у вигляді розписки у присутності свідка ОСОБА_3 .
Станом на 14.10.2023 року та до цього часу відповідач не виконав умови договору, відмовляється в добровільному порядку погасити заборгованість, яка виникла, а тому це стало підставою для звернення до суду з позовом.
З врахуванням наведеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 8000 дол. США позики та 117,07 дол. США 3% річних за період з 09.10.2023 року по 03.04.2024 року.
Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06.08.2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8000 дол. США заборгованості за договором позики від 09.10.2023 року, та 3959,93 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду як незаконне і відмовити у позові. Зазначає, що суд в порушення ч. 4 ст. 223 ЦПК України передчасно виніс заочне рішення, що позбавило відповідача можливості подати відзив на позовну заяву та надати суду пояснення щодо необґрунтованості позову. Апелянт вказав, що фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , однак на дану адресу повістки йому не надсилалися і в матеріалах справи відсутні докази вручення йому судових повісток, у зв`язку з чим судом безпідставно зроблено висновок про повідомлення відповідача про день та час розгляду справи.
Апелянт заперечує факт отримання коштів від позивача та написання ним розписки, тому додав клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, яке він був позбавлений можливості подати до суду першої інстанції.
У відзиві ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення як безпідставну. 
В засіданні апеляційного суду представник позивача просив відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.
Апелянт та його представник в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про розгляд справи.
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Так, судом встановлено, що 09.10.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, оформлений письмовою розпискою останнього, згідно з якою ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 8000 дол. США, які зобов`язався повернути 14.10.2023 року.
Факт отримання грошових коштів ОСОБА_2 підтверджується цією ж розпискою від 09.10.2023 року.
ОСОБА_2 своє зобов`язання згідно договору позики від 09.10.2023 року не виконав, кошти позивачу не повернув.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності факту укладення між сторонами договорів позики та передачі позивачем у борг відповідачу 8000 дол. США, невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами позики щодо повернення боргу, що підтверджується представленою позивачем оригіналом розписки. 
Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду є безпідставними. 
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Суд першої інстанції з урахуванням норм статті 1047 ЦК правильно констатував, що зміст представленої боргової розписки цілком підтверджує факт укладення сторонами договору позики та передачу вказаних у розписці коштів позичальнику ОСОБА_2 . 
В свою чергу наявність оригіналу розписки у кредитора свідчить про те, що боргові зобов`язання за цією розпискою відповідачем не виконане, що повністю узгоджується з практикою Верховного Суду, висловленою у постанові від 02.03.2020 року у справі №355/1301/18.
Доводи апеляційної скарги про нененалежне повідомлення ОСОБА_2 про розгляд справи та порушення судом першої інстанції ч. 4 ст. 223 ЦПК України є безпідставними.
Так, відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Згідно з п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Встановлено, що рекомендоване поштове відправлення з судовою повісткою на 14.05.2024 року, направлене за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку ( АДРЕСА_2 ) повернулося до суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою реєстрації.
З врахуванням наведених норм права посилання   ОСОБА_2 на неотримання судової повістки за адресою його фактичного проживання за адресою АДРЕСА_1 не має істотного значення і не спростовує висновок про його належне повідомлення.
Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З врахуванням наведених обставин, керуючись ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд першої інстанції обгрунтовано ухвалив заочне рішення у справі на підставі наявних у справі доказів.
Заперечення апелянтом факту отримання ним коштів в сумі 8000 дол. США суд також не бере до уваги, оскільки вказані доводи не ґрунтуються на достатніх та допустимих доказах. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.
Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 травня 2024 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

 
Повний текст постанови складено 31 жовтня 2024 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук 

О.І. Ярмолюк