УХВАЛА

09 жовтня 2024 року 
м. Київ

справа № 160/26489/23
адміністративне провадження № К/990/36173/24  
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Тацій  Л.В., перевіривши касаційну скаргу, подану адвокатом Кумченком В`ячеславом Юрійовичем від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «АСКОМ СЕРВІС» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.06.2024 у справі №160/26489/23 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «АСКОМ СЕРВІС» про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій,
ВСТАНОВИВ:
Як вбачається з відомостей, наявних в Єдиному державному реєстрі судових рішень та матеріалів касаційної скарги, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.03.2024, що залишене без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 19.06.2024, позов задоволено стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «АСКОМ СЕРВІС» на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заборгованість по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій за період травень-вересень 2023 року за Списком №1 у сумі 38 527,56 грн. та за період січень 2019 року - вересень 2023 року за Списком №2 у сумі 237151,63 грн. на загальну суму 275 679,19 грн. на рахунок НОМЕР_1 , відкритий у філії - Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» МФО: 305482, ЄДРПОУ 21910427.
22.07.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «АСКОМ СЕРВІС» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на вказані рішення судів попередніх інстанцій у цій справі, однак ухвалою Верховного Суду від 09.09.2024 касаційну скаргу було повернуто заявнику на підставі частини другої статті 332, пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України.
18.09.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «АСКОМ СЕРВІС» вдруге звернулось із касаційною скаргою, яка надійшла до Верховного Суду 23.09.2024.
Відповідна касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «АСКОМ СЕРВІС» подана, як представником скаржника, адвокатом Кумченком В`ячеславом Юрійовичем.
Вказана справа розглядалась в порядку загального позовного провадження, а отже не відноситься до категорії справ незначної складності. Участь представника сторони на підставі довіреності унеможливлюється.
При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «АСКОМ СЕРВІС» вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), Верховний Суд виходить з наступного.
Пунктом 1 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, якщо касаційна скарга подана особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписана або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.
Відповідно до частини першої статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Відповідно до частини першої статті 57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
У відповідності до частини восьмої статті 59 КАС України у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.
Частиною четвертою статті 59 КАС України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Звернення до суду, в тому числі до Верховного Суду як найвищого суду в системі судоустрою України, що забезпечує сталість та єдність судової практики [статті 17 та 36 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів»] з використанням правничої допомоги інших осіб, зокрема адвоката, при реалізації права на справедливий суд (стаття 131-2 Конституції України, статті 16, 57 КАС України та стаття 10 Закону №1402-VIII) передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази подаються в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи, із зазначенням назви судового органу, у якому надається правова допомога позивачу), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, делегованих йому особою, що реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги.
Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що право на подання і підписання процесуальних документів від імені юридичної особи має особисто керівник або представник, повноваження якого повинні бути визначені у відповідному документі, що посвідчує такі повноваження.
Судом встановлено, шо касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «АСКОМ СЕРВІС» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.06.2024 у справі №160/26489/23 подана до Верховного Суду адвокатом Кумченком В`ячеславом Юрійовичем. Вказана особа зазначена як представник відповідача.
У той же час, жодного з документів (ордера, договору про надання правової допомоги, свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю тощо), що підтверджують повноваження Кумченка В`ячеслава Юрійовича, як адвоката, представляти інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «АСКОМ СЕРВІС» до касаційної скарги не додано, що унеможливлює визначення повноважень представника, який подав касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АСКОМ СЕРВІС» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.06.2024 у вказаній справі.
У касаційній скарзі представник Товариства з обмеженою відповідальністю «АСКОМ СЕРВІС» зазначає, що копії ордера на надання правової допомоги та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю представника Товариства з обмеженою відповідальністю «АСКОМ СЕРВІС» - адвоката В.Ю. Кумченка містяться в матеріалах справи №160/26489/23. 
Однак, варто зауважити, що касаційна скарга надходить до суду без матеріалів адміністративної справи. Частиною третьою статті 334 КАС України визначено, що питання про витребування матеріалів справи, необхідних для розгляду скарги на судове рішення вирішується в ухвалі про відкриття касаційного провадження.
Таким чином, враховуючи, що до касаційної скарги не додано жодного документа, який би підтверджував волевиявлення Товариства з обмеженою відповідальністю «АСКОМ СЕРВІС» на надання повноважень Кумченку В`ячеславу Юрійовичу, як адвокату, щодо його представництва у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду та права формування, підпису, подання процесуальних документів, які подаються до суду, та які могли б надати можливість Суду перевірити обсяг наданих вказаній особі повноважень, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає поверненню на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Отже, касаційну скаргу необхідно повернути скаржнику, оскільки її підписано особою, право якої на вчинення таких дій не підтверджено у встановленому законом порядку.
Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду реалізація права на звернення до суду є процесуальною дією, яка має здійснюватися самою особою у порядку самопредставництва або її процесуальним представником (постанови від 13.03.2018 у справі №914/2772/16; від 21.03.2018 у справі №914/2771/16).
Звернення до суду, в тому числі, до Верховного Суду як найвищого суду в системі судоустрою України, що забезпечує сталість та єдність судової практики (статті 17 та 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») з використанням правничої допомоги інших осіб, зокрема, адвоката, при реалізації права на справедливий суд (стаття 131-2 Конституції України, статті 16, 57 КАС України та стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги.
Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності таких повноважень на момент вчинення певної процесуальної дії (докази повинні бути в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, що реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника, зокрема, стосовно звернення з касаційною скаргою до Верховного Суду.
Повернення Верховним Судом касаційної скарги з огляду на підписання її особою, повноваження якої не підтверджені, та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи особисто або через представника.
Відповідно до частини сьомої статті 332 КАС України копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.
Керуючись статтями 169, 248, 327, 332, 355, 359 КАС України, Суд -
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу подану адвокатом Кумченком В`ячеславом Юрійовичем від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «АСКОМ СЕРВІС» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.03.2024 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19.06.2024 у справі №160/26489/23 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «АСКОМ СЕРВІС» про стягнення заборгованості по відшкодуванню фактичних витрат на виплату та доставку пільгових пенсій - повернути особі, яка її подала.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи, скаржнику - копію даної ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити заявнику касаційної скарги, що її повернення не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                Л.В. Тацій