Справа № 307/3400/23

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        14 листопада 2024 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в складі:
       головуючого – судді Джуги С.Д.,
       суддів – Кожух О.А., Мацунича М.В.,
       з участю секретаря судових засідань: Чичкало М.А., 
       розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рішко Павло Михайлович, на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 липня 2024 року у складі судді Стецюк М.Д., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,
в с т а н о в и в :
У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
Позовні вимоги мотивовано тим, що 26 грудня 2018 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано Тячівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом №346.
Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачем, і спорів з приводу його виховання та утримання у них не виникає, майно, яке б підлягало поділу відсутнє. 
Вказувала, що причиною розірвання шлюбу стало те, що сторони не зійшлися характерами та поглядами на життя, внаслідок чого між ними постійно виникали непорозуміння. Такі стосунки призвели до втрати будь-яких почуттів один до одного. Крім того, зазначала, що починаючи з грудня 2022 року, відносини між сторонами почали погіршуватись і з початку березня 2023 року вони сімейним життям не проживають, так-як через негативне ставлення до позивача з боку відповідача, остання змушена була переїхати проживати до батьків. Оскільки, протягом всього періоду перебування у шлюбі, сторони неодноразово припиняли спільне проживання та намагалися знову відновити стосунки, однак не змогли побудувати нормальні сімейні відносини, позивач прийшла до переконання, що збереження сім`ї є неможливим. 
Враховуючи вищенаведене, позивач просила шлюб укладений між сторонами розірвати.
Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 липня 2024 року позов ОСОБА_2 - задоволено.
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстровано 26 грудня 2018 року Тячівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом №346 - розірвано.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рішко Павло Михайлович, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що, на думку апелянта, судом першої інстанції недостатнім чином встановлено фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, інші обставини життя подружжя, оскільки справу було розглянуто без особистої участі сторін, без заслуховування їх особистих пояснень та доводів.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Полгар Мирослав Золтанович, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначає, що не зважаючи на те, що сторонам у справі надавався достатній строк для примирення, який складав 5 місяців, та розгляд справи тривав майже рік, сторонам не вдалося примиритися та зберегти сім`ю.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Від представника позивача ОСОБА_2 – адвоката Полгара Мирослава Золтановича надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника.
Судова колегія, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши і дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних мотивів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції, прийнявши до уваги договірну природу шлюбу та принцип добровільності, дійшов до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін.
З такими висновками погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 26 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 26 грудня 2018 року Тячівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області.
Від даного шлюбу в них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Чеської Республіки, яке зареєстроване в книзі про народження відділу РАЦС м. Горжовіце, району Бероун, в книзі записів №857 за 2020 рік, сторінка/лист 116, запис №1353
Сторони припинили шлюбні відносини.
У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 грудня 2023 року призначено подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , строк для примирення терміном на п`ять місяців.
Однак, сторони не примирилися.
Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.
Відповідно до ч. 6 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.
Статтею 24 СК України та ст. 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Тобто, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у ч.1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».
Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.
За таких обставин, примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.
Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України).
Згідно з ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.
Відповідно до ч.3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Позивач у позовній заяві висловила свою позицію, що подальше збереження шлюбу є неможливим, буде суперечити її інтересам та просила задовольнити позов про розірвання шлюбу. 
В суді апеляційної інстанції у відзиві на апеляційну скаргу сторона позивача також висловила свою позицію, що подальше збереження шлюбу є неможливим, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зокрема, вказує на те, що примирення подружжя за весь цей час не відбулося.
Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про розірвання шлюбу між сторонами, оскільки примирення і подальше подружнє життя сторін не є можливим, сім`я фактично розпалася і подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, яка не бажає перебувати в шлюбі з відповідачем, тобто на даний час не існує її вільної згоди на шлюб.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Як в суді першої інстанції, так і на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції, позивач не заявляла клопотань про відмову від позову, що свідчить про небажання позивача перебувати в шлюбі з відповідачем. Відмова у розірванні шлюбу буде примушенням позивача до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.
Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Рішко Павло Михайлович, – залишити без задоволення.
Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 липня 2024 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 25 листопада 2024 року.

Головуючий:                                      

Судді: