ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 р. 	Справа № 440/7398/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Ральченка І.М. ,  Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.07.2024, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, повний текст складено 24.07.24  по справі № 440/7398/24
за позовом                                       ОСОБА_1  
до                                      Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить суд:  визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ України в Донецькій області від 02.04.2024 №164350004230; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 26.03.2024.
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що відповідач протиправно відмовив    ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 3), у період з 17.07.1988 по 18.08.1988 був безпосередньо зайнятий на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, а тому має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 5 років.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 24.07.2024 року  позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02.04.2024 №164350004230 про відмову у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити ОСОБА_1 з 26.03.2024 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 24.07.2024 року  та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що за  результатом  розгляду  заяви  позивача  та  документів  доданих  до  неї  Головним управлінням встановлено, що довідка від 18.10.1993 №04-4/198, видана ІНФОРМАЦІЯ_1 , довідка, видана ДСУ-14, за період роботи з 17.07.1988 по 18.08.1988, наказ від 15.07.1998 №85, складені з порушеннями, оскільки в зазначених документах ім`я та по батькові  позивача  зазначені  зі  скороченням,  інформація  щодо  зазначеного населеного пункту чи об`єкту, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії  на  Чорнобильській  АЕС  у  довідках  не  співпадає.  Довідка  від  07.03.2024  №11, видана ТзДВ Каплівське АТП-15340» складена з порушенням, оскільки довідка не відповідає вимогам затвердженим постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122. Таким чином, перелічені вище документи не взято до уваги при призначенні пенсії. Звертає увагу, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей, страховий стаж заявника на дату звернення становить 25 років 04 місяці 04 дні. Щодо  зобов`язання  Головного  управління  Пенсійного  фонду  України  в Донецькій області призначити ОСОБА_1 з 26.03.2024 пенсію  за  віком  зі  зменшенням  пенсійного  віку  відповідно  до  статті  55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", наголошує, що суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо  перевірки  відповідності  їх  прийняття  (вчинення),  передбаченим частиною  третьою  статті  2  КАС  України  критеріям,  не  втручається  та  не може  втручатися  у  дискрецію  (вільний  розсуд)  суб`єкта  владних повноважень  поза  межами  перевірки  за  названими  критеріями.  
Позивач по справі не скористався  правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджено копією паспорта серії НОМЕР_1 .
Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році (категорія 3), що підтверджено посвідченням серії НОМЕР_2 .
У трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 наявні записи, що він з 17.07.1988 по 18.08.1988 брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Довідкою Карлівського АТП-15340 від 19.10.2023 вих. №04-4/198 підтверджено, що        ОСОБА_1 брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в с. Коцюбинське Чорнобильського району Київської області з 17.07.1988 по 18.08.1988.
Наказом Карлівського АТП-15340 від 15.07.1988 №85 визначено відрядити водія ОСОБА_1 до м. Чернігова терміном 33 дні з 17.07.1988 по 18.08.1988.
Довідкою ТзДВ "Карлівське АТП-15340" від 07.03.2024 №11 підтверджено, що ОСОБА_1 був безпосередньо зайнятий на роботах, передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 р. №14970378 і постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 р. №665-195, що дають право на державну пенсію на пільгових умовах у відповідності зі Списком №1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956р. №1173, з 17.07.1988 по 18.08.1988.
26.03.2024 позивач звернувся до ГУПФ України в Полтавській області із заявою про призначення йому пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". До заяви додав: копії паспорта громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, трудову книжку серії НОМЕР_3 , посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році (категорія 3), наказ Карлівського АТП-15340 від 15.07.1988 №85, довідку Карлівського АТП-15340 від 19.10.2023 вих.№04-4/198, довідку ТзДВ "Карлівське АТП-15340" від 07.03.2024 №11, довідку ДСУ-14.
За результатами розгляду вказаної заяви ГУПФ України в Донецькій області рішенням від 03.04.2024 №164350004230 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на 5 років у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Не погодившись з таким рішенням пенсійного органу, позивач оскаржив його до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02.04.2024 №164350004230 про відмову у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку.
У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде визнання протиправним та скасування рішення від 02.04.2024 №164350004230 та зобов`язання відповідача призначити позивачу з 26.03.2024 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон №1058-IV).
За змістом пункту 1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
У силу п.1 ч.1 ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 10 Закону №1058-IV визначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Відповідно до ст.9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі по тексту - Закон №796-XII) особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Статтею 10 Закону №796-XII передбачено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.
За змістом ст.14 Закону №796-XII до 3 категорії осіб, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, належать учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження в 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів.
Відповідно до ч.1 ст.55 Закону №796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, а саме: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження:
1) з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів мають право на зниження пенсійного віку на 10 років;
2) які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів мають право на зниження пенсійного віку на 8 років;
3) які працювали з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році мають право на зниження пенсійного віку на 5 років.
Зі змісту наведених вище норм Закону №796-XII вбачається, що умовами надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, є встановлення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та підтвердження факту праці визначену кількість днів у зоні відчуження, зокрема у 1988 році - не менше 30 календарних днів.
Згідно з ч.ч. 1, 4 ст.15 Закону №796-ХІІ підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.65 Закону №796-ХІІ учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Абзацом 9 пп.5 п. 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі по тексту - Порядок №22-1), передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").
При цьому, з аналізу норм частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ вбачається, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право на користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Різного роду довідки про період роботи у зоні відчуження, евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду в постанові від 27.02.2018 у справі №344/9789/17, від 24.10.2019 у справі №152/651/17, від 25.11.2019 у справі №464/4150/17, від 27.04.2020 у справі №212/5780/16-а, від 18.06.2020 у справі №404/5266/16-а, від 22.06.2022 у справі №362/1209/17, які в силу ч.5 ст.242 КАС України є обов`язковими для врахування при розгляді даної справи.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач віднесений до 3 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та має посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році серії НОМЕР_2 .
Відповідно до пункту 5 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501 (який діяв на момент видачі позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС), учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з 1 липня до 31 грудня 1986 р. від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 1 до 14, у 1988 - 1990 роках - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки не менше 14 календарних днів у 1986 році, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення зеленого кольору, серія А.
У пункті 10 цього Порядку уточняється на підставі яких документів видається посвідчення. Зокрема, встановлено, що посвідчення видаються: учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військовий квиток і довідка командира військової частини про участь в ліквідації наслідків аварії в зоні відчуження; в) довідка про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту); г) рішення суду про встановлення факту безпосередньої участі в будь-яких роботах за певний період, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження, в тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також у роботах на діючих пунктах санітарної обробки людей і дезактивації техніки.
Отже, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали в зоні відчуження в 1988 році - не менше 30 календарних днів, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році" (категорія 3) серії А зеленого кольору, що видано позивачу 14.01.1993.
Таким чином, слід дійти висновку, що під час видачі позивачу вказаного посвідчення уповноваженим органом перевірялись обставини праці позивача у зоні відчуження у 1988 році. В протилежному випадку - у разі не підтвердження таких обставин, позивач не отримав би вказаного посвідчення.
Колегія суддів зауважує, що посвідчення позивача недійсним не визнавалось, його статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС не оспорюється.
Отже, відсутні підстави ставити під сумнів законність отримання позивачем посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а відтак і обставину його праці у зоні відчуження у 1988 році.
За матеріалами справи, позивач разом із заявою від 26.03.2024 надав пенсійному органу копії: трудової книжки серії НОМЕР_3 , посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році (категорія 3), наказу Карлівського АТП-15340 від 15.07.1988 №85, довідки Карлівського АТП-15340 від 19.10.2023 вих.№04-4/198, довідки ТзДВ "Карлівське АТП-15340" від 07.03.2024 №11, довідки ДСУ-14, що у своїй сукупності підтверджують факт участі позивача в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 17.07.1988 по 18.08.1988, тобто більше 30 календарних днів.
Колегія суддів враховує, що у трудовій книжці позивача міститься запис №9 про те, що позивач з 17.07.1988 року по 18.08.1988 приймав участь в ліквідації аварії на Чорнобильської АЕС.
Довідкою Карлівського АТП-15340 від 19.10.2023 вих. №04-4/198 підтверджено, що ОСОБА_1 брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в с. Коцюбинське Чорнобильського району Київської області з 17.07.1988 по 18.08.1988.
Наказом Карлівського АТП-15340 від 15.07.1988 №85 визначено відрядити водія ОСОБА_1 до м. Чернігова терміном 33 дні з 17.07.1988 по 18.08.1988.
Довідкою ТзДВ "Карлівське АТП-15340" від 07.03.2024 №11 підтверджено, що ОСОБА_1 був безпосередньо зайнятий на роботах, передбачених постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 р. №14970378 і постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 р. №665-195, що дають право на державну пенсію на пільгових умовах у відповідності зі Списком №1, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956р. №1173, з 17.07.1988 по 18.08.1988.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що надані позивачем до пенсійного органу документи у своїй сукупності дозволяють ідентифікувати особу позивача та визначити період його роботи у зоні відчуження.
Однак, відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ГУПФ України в Донецькій області зазначило, що довідка від 18.10.1993 №04-4/198, видана Карловським АТП, довідка, видана ДСУ-14, за період роботи з 17.07.1988 по 18.08.1988, та наказ від 15.07.1998 №85, складені з порушеннями, оскільки в зазначених документах ім`я та по батькові  позивача  зазначені  зі  скороченням,  інформація  щодо  зазначеного населеного пункту чи об`єкту, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії  на  Чорнобильській  АЕС  у  довідках  не  співпадає.  Довідка  від  07.03.2024  №11, видана ТзДВ Каплівське АТП-15340», складена з порушенням, оскільки довідка не відповідає вимогам затвердженим постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122. Таким чином, перелічені вище документи не взято до уваги при призначенні пенсії.
Колегія суддів вважає такі судження пенсійного органу необґрунтованими, оскільки зазначення скороченого ПІБ позивача у довідці, виданій ДСУ-14, за період роботи з 17.07.1988 по 18.08.1988, та наказі від 15.07.1998 №85, жодним чином не свідчить про зазначення в них інформації щодо іншої особи.
При цьому, як зазначено вище, у довідці від 18.10.1993 №04-4/198, виданій Карловським АТП, зазначено, що ОСОБА_1 (ім`я та по батькові  позивача  зазначені  без  скорочень) приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в с. Коцюбинське Чорнобильського району Київської області з 17.07.1988 по 18.08.1988.
Посилання відповідача на невідповідність довідки  від  07.03.2024  №11, виданої ТзДВ Каплівське АТП-15340», вимогам постанови Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 року №122, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки пенсійний орган, аналізуючи надані особою документи, перш за все має виходити з їх змісту, а не лише суто з форми, адже органи Пенсійного фонду, переслідуючи в цілому законну мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, при виконанні своїх повноважень повинні діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно, як це передбачено частиною другою статті 2 КАС України, з тим, щоб не створювати штучних і необґрунтованих перешкод для реалізації особами їх прав.
Отже, доводи відповідача про відсутність документів, що підтверджують участь позивача  в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, є необґрунтованими, з вищенаведених підстав.
Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02.04.2024 №164350004230 про відмову у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Відповідачем жодних належних доказів на підтвердження правомірності власних дій (рішення), які є предметом оскарження, надано не було.
Щодо обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача та відповідних доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів враховує, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Так, відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Відповідно до ст.13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява №22414/93) зазначив, що ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).
Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).
За обставин цієї справи суд першої інстанції, зважаючи на досягнення позивачем віку 56 років, наявність у нього загального стажу роботи тривалістю понад 25 років та підтвердження роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1988 році понад 30 календарних днів, що є достатнім для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII, дійшов правомірного висновку про наявність підстав для зобов`язання пенсійного органу призначити ОСОБА_1 з 26.03.2024 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII на 5 років.
При цьому, у даній справі повноваження відповідача не є дискреційними, оскільки відмова  у призначенні позивачу пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" пов`язана саме з відсутністю документів про підтвердження участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що спростовано вищенаведеними висновками суду, тому колегія суддів вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача призначити позивачу з 26.03.2024 пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Таким чином, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги відповідача, у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. В апеляційній скарзі також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведених аргументів.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу  без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд  
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 24.07.2024 по справі № 440/7398/24  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.М. Ральченко    І.С. Чалий