Номер провадження: 22-ц/813/7082/24 
Справа № 947/34570/23
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                Сегеди С.М.,
суддів:                Вадовської Л.М.,
       Комлевої О.С.,
               за участю: 
       секретаря         Чеботар А.Г.,
       представника         ОМР - Романець Ю-В.О.,
               позивача                 ОСОБА_1 ,
               представника         ОСОБА_1 - адвоката Портної У.О.,
                       
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м. Одеси від 01.08.2024 року, ухваленого під головуванням судді Васильків О.В., у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Терлецька Ольга Валентинівна, про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування,

                                            встановив:

31.10.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради (далі - ОМР), третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Терлецька О.В., в якому просила суд: 
- встановити факт спільного проживання однією сім`єю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2011 року по день смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартиру загальною площею 42,8 кв.м., в т.ч. житловою площею 18,4 кв.м. під АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що з 2008 року позивач працює у сфері комплексного прибирання будинків з прилеглою територією. Із ОСОБА_2 та його дружиною ОСОБА_3 позивач була знайома з 2010 року. Оскільки у ОСОБА_2 дітей не було, вони ставилися до позивачки як до рідної. В свою чергу позивач всіляко їм допомагала у побуті та піклувалась за них. В 2011 році подружжя ОСОБА_4 запросили позивачку жити до них, надали ключі від квартири, оскільки знали, що вона не має житла та проживає у підвальному приміщенні. Починаючи з 2011 року позивач могла не тільки заходити у гості до ОСОБА_2, а й проживати разом з ними та безпосередньо займатись побутовими справами, допомагаючи їм робити покупки, сплачувати рахунки за квартиру, купувати ліки, допомагати у прибиранні, піклуватися про їхню кішку-метис і т.ін. 
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 і клопоти щодо її поховання лягли на позивача ОСОБА_1 . В подальшому ОСОБА_2 видав довіреність на ім`я ОСОБА_1 для завершення питань ведення справи по оформленню спадкових справ на майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3 . Після смерті своєї дружини ОСОБА_2 часто став хворіти та 23.11.2022 року потрапив у стаціонарне відділення лікарні. Оплату за перебування у лікарні, хірургічні імпланти та ліки здійснювала ОСОБА_1 . 
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер. Позивач зазначила, що проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 майже 12 років та за спільні кошти купувала йому одяг, предмети домашнього вжитку, прибирала квартиру, прала, готувала їжу, лікувала, сплачувала всі комунальні послуги, проводила поліпшення умов проживання. 
Оскільки позивач ОСОБА_1 не може реалізувати своє право на отримання у власність майно в порядку спадкування, вона звернулася до суду із позовом про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 з 2011 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3 та визнання права власності у порядку спадкування на квартиру.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01.08.2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволенні частково. 

Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2011 року по день смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено (т.1, а.с.238-244). 

В апеляційній скарзі ОМР ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 01.08.2024 року ,в частині встановлення факту проживання однією сім`єю, та прийняття в цій частині нового судового рішення про відмову у позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.2, а.с.1-11).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, за участю представника ОМР – Романець Ю-В.О. , позивача ОСОБА_1 та її представника - адвоката Портної У.О., колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином були повідомленні про день та час слухання справи (т.2, а.с.43-51). 

Колегією суддів було також враховано заяву приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Терлецької О.В. про розгляд справи за її відсутності (т.2, а.с.52). 

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених вимог (т.1, а.с.138-244).
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.

Згідно зі ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем.
Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне одночасне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п`ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім`єю.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

З матеріалів справи вбачається, що 06.12.2000 року УЖКГ ВК ОМР видано свідоцтво про право власності на житло, зареєстроване і записане в реєстрову книгу за № 4-17457, відповідно до якого квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності належала ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках (т.1, а.с.12).

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом, посвідченим державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Лєсогоровим Д.О. від 21.03.2023 року, зареєстрованим в реєстрі за № 3-202, спадкоємцем майна ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , є її чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 1/2 частки кв. під АДРЕСА_1 (т.1, а.с.16).
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_2 (т.1, а.с.19). 

06.04.2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Терлецької О.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , зазначивши про те, що вона проживала зі спадкодавцем однією сім`єю більше 5 років до часу відкриття спадщини. На підставі даної заяви вищевказаним приватним нотаріусом заведено спадкову справу № 5/2023, зареєстровану в Спадковому реєстрі за № 70494095.

Однак, листом від 11.05.2023 року № 47/02-14 приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Терлецька О.В. повідомила ОСОБА_1 про необхідність долучити до матеріалів спадкової справи рішення суду, що набрало законної сили, про підтвердження факту проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та запропоновано ОСОБА_1 звернутись до суду з відповідною позовною заявою.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначала, що з 2008 року по теперішній час працює у сфері комплексного прибирання будинків з прилеглою територією (т.1, а.с.40-41).

Із ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , та його дружиною ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 знайома з 2010 року. Починаючи з 2011 року ОСОБА_6 стала постійно мешкати у квартирі ОСОБА_2 та допомагати останнім робити покупки, оплачувала рахунки за комунально-житлові послуги, купувала ліки, піклувалася про їхню домашню тварину кішку.
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_1 займалася її похованням. Крім того, ОСОБА_2 видав на ім`я ОСОБА_1 довіреність щодо введення справи про спадкове майно, що залишилось після смерті ОСОБА_3 (т.1, а.с.18).

Про родинні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свідчить і те, що придбанням ліків для лікування ОСОБА_2 займалася позивачка, що підтверджується копією медичної документації з КНП «МКЛ № 10» ОМР, яка також містить довіреність ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 (т.1, а.с.174). Крім того, позивачкою було надано копії квитанцій та листків із призначенням ліків для ОСОБА_2 (т.1, а.с.29-39).

Також на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 . ОСОБА_1 було надано докази, зокрема:
-копії квитанцій про сплату за спожиті житлово-комунальні послуги (т.1, а.с.42-45);
-докази, пов`язані із похованням ОСОБА_2 (т.1, а.с.20-25).
Посилання заявника апеляційної скарги на те, що в квитанціях про сплату житлово-комунальних послуг платником зазначено ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , не приймаються до уваги, оскільки ОСОБА_2 на час оплати цих послуг був власником спірного житлового приміщення, а тому в квитанціях зазначено саме його прізвище. 

Крім того, під час розгляду справи у суді першої інстанції допитаний в якості свідка ОСОБА_7 пояснив, що позивачка ОСОБА_1 проживала в квартирі, годувала ОСОБА_2 , виходила ранком на роботу, та потім поверталася назад до квартири ОСОБА_2 . Коли ОСОБА_2 лежав у лікарні з переломом шийки стегна, всі послуги з його лікування оплачувала позивачка. Свідок ОСОБА_7 також пояснив, що до ОСОБА_2 приходили сторонні люди, пропонували йому догляд, але він був категоричною людиною, чужих людей не впускав, та говорив, що йому сторонні люди не потрібні, оскільки він проживає разом із ОСОБА_1 .
Свідок ОСОБА_8 пояснила в суді першої інстанції, що ОСОБА_1 мешкала в квартирі ОСОБА_2 ще за життя ОСОБА_3 , точної дати не пам`ятає, можливо це було в 2010-2012 роках. Підтвердила також факт того, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_1, і тепер проживає в квартирі та допомагала ОСОБА_2 у всіх питаннях. 

В апеляційній скарзі представник ОМР посилається на те, що в медичній картці стаціонарного хворого ОСОБА_2 , виданій КНП «Міська клінічна лікарня № 11» ОМР, в розділі «Анамнез хворого» (а.с. 127 - зворот) зазначено: «22.11.2022 року впав у себе вдома біля 10:00 години ранку, самостійно піднятися не зміг. 23.11.2022року сусід викликав поліцію, була вскрита квартира та ОСОБА_2 був доставлений каретою швидкої допомоги до Міської клінічної лікарні № 11». 
Крім того, апелянт зазначає, що в розділі «Первинний огляд у БІТ» (блок інтенсивної терапії МКЛ № НОМЕР_1 ОМР) (т.1, а.с. 180 - зворот) зазначено: «03.03.2022 року о 13:30 хворого було доставлено у блок інтенсивної терапії у супроводі медичного персоналу КНП «Міської клінічної лікарні №10» ОМР з відділення ЕНМД. Зі слів родича, 02.03.2023 року знайдений вдома о 09:30 ранку із вираженою слабкістю у лівих кінцівках та порушенням мови. Останній продуктивний контакт близько 07:00. Викликано БШМД\ доставлено до МКЛ№ 10». При цьому, не зазначено жодних даних про особу родича, який викликав «швидку допомогу».

Разом з тим, само по собі лише посилання на те, що ОСОБА_2 було знайдено вдома у відсутність ОСОБА_1 , а також те, що його сусід викликав швидку допомогу, не спростовує факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки спадкодавець після цього ще проживав до 22.03.2023 року, тобто ще 4 місяці. 

З огляду на викладені обставини, а також, враховуючи докази в їх сукупності, зокрема, довіреність ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 для оформлення спадкових прав та отримання грошових коштів і банківських карток, свідчить про довірливі стосунки, які склалися між позивачкою та спадкодавцем, документів, пов`язаних із похованням ОСОБА_2 , а також показання свідків, які підтвердили факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, в частині встановлення факту проживання однією сім`єю.

В іншій частині судове рішення в апеляційному порядку не оскаржується.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція), зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, доводи апеляційної скарги його не спростовують, оскільки рішення прийнято у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 01.08.2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12.12.2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда

               Л.М. Вадовська

               О.С. Комлева