ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/19148/21                                        Головуючий суддя І інстанції Рибальченко Л. М.
Провадження № 22-ц/818/3252/24                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: інших видів кредиту
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2024 року                                                                м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                        Яцини В.Б.
суддів колегії                Мальованого Ю.М., Маміної О.В., 
       розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргупредставника  ОСОБА_1 - адвоката Плугатирьова Віталія Вікторовича на додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 червня 2024 року, у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
В провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
       Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 травня 2024 року провадження у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» закрито. 
В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.
04 серпня 2023 року представником відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_4 подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій він просить стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на його користь судові витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн.
25 червня 2024 року від представника АТ КБ «Приватбанк» надійшли пояснення, в яких він просив відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення або зменшити суму цих витрат до обґрунтованої і співмірної.
Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 червня 2024 року заяву задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. 
       В іншій частині вимог заяви – відмовлено. 

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції,  представник ОСОБА_1  адвокат Плугатирьов Віталій Вікторович в апеляційній скарзі просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким стягнути витрати на правничу допомогу у сумі 8000,00 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що у додатковому рішенні суд першої інстанції підставою зменшення розміру витрат на правничу допомогу вказав тільки факт подання позивачем клопотання про зменшення суми витрат на правничу допомогу. Разом з тим, сам факт подання такого клопотання не є підставою для зменшення витрат відповідача на правничу допомогу. Суд не об`єктивно оцінив вартість послуг адвоката у даній судовій справі, не навів доказів неспівмірності витрат зі складністю справи, з вартістю аналогічних послуг в регіоні, з ціною позову. Також суд першої інстанції не врахував поведінку позивача у даному спорі, а саме, що спір виник у зв`язку з бажанням позивача безпідставно збагатитися за рахунок відповідача, протягом усього судового процесу позивач наполягав на задоволенні позову, надавав додаткові документи та пояснення навіть після того, як відповідачем було подано беззаперечні докази відсутності заборгованості. Також не вважає, що спір є нескладним, оскільки позовні вимоги сформовані таким чином, що необхідно було з`ясовувати правову природу боргу, аналізувати правові відносини між сторонами за значний проміжок часу, а також інші судові рішення, які вже були ухвалені між цими самими сторонами з тих самих підстав, аналізувати судову практику з аналогічних питань. Обсяг послуг з правничої допомоги є значним та ніяк не може оцінюватися так низько, як оцінив суд першої інстанції. 
Просить під час розгляду апеляційної скарги врахувати середні ринкові ціни на послуги адвоката у судових справах, орієнтовна вартість яких відображена у рішенні Ради адвокатів Харківської області від 21.07.2021р. №13/1/7 яким визначено рекомендовані ставки адвокатського гонорару. Слід зазначити, що вказане рішення, хоч і не є нормативно правовим актом, але воно відображає орієнтовну вартість послуг адвоката в Харківській області. Відповідачем та адвокатом визначено вартість роботи адвоката у даній справі суттєво меншою, ніж рекомендує рада адвокатів Харківської області. Тому висновок суду першої інстанції в частині зменшення витрат на правничу допомогу відповідача є безпідставним та несправедливим.
У письмовому відзиві представник АТ КБ «Приватбанк» адвокат Кураксіна О.І. просить у задоволенні апеляційної скарги адвоката Плугатирьова В.В. відмовити, а додаткове рішення залишити без змін.
Вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказана цивільна справа не відноситься до категорії складних, щодо розгляду вказаної цивільної справи існує стала судова практика. З огляду на таке, сума не відповідає критерію реальності та критерію розумності встановлення вартості наданих послуг, тому є необґрунтованою. Слід звернути увагу, що до матеріалів справи не додано детального звіту про суми судових витрат, які ОСОБА_5  фактично поніс у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, кількість затраченого часу на складання заяви про перегляд заочного рішення, додаткових пояснень і заяви про перегляд заочного рішення, вартості за годину роботи, тощо. Крім того, обсяг письмових доказів, які стосуються предмета спору не є значним а підготовка правової позиції у справі не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи. Таким чином, наведені факти свідчать про необґрунтованість та не співмірність заявленої до стягнення суми витрат із реальністю таких витрат. Заявлені витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн., складає розмір мінімальної заробітної плати за місяць, що явно не відповідає критеріям розумності, співмірності та справедливості.

Частинами 1, 3 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Судова колегія, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а додаткове рішення суду – залишити без змін.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам додаткове рішення суду першої інстанції відповідає.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що в провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
       Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 травня 2024 року провадження у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» закрито. В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.
З матеріалів справи вбачається, що представником ОСОБА_1 – ОСОБА_4 було повідомлено суд, що відповідач має судові витрати на правову допомогу в сумі 8000 грн. Відповідні документи будуть надані до суду протягом 5 днів з дати ухвалення судом рішення.
Понесені ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу підтверджується ордером серії ПТ № 176123 від 01 листопада 2023 року, договором № б/н про надання правничої допомоги від 25 вересня 2023 року, додатковою угодою № 1 від 30 травня 2024 року, актом приймання-передачі наданих послуг №1 від 30 травня 2024 року. 
       Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
               Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19.
             Відповідно до ч. 4,5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
         25.06.2024 представником позивача Захаровим М.І. відповідно до вказаних положень було заявлено клопотання про зменшення розміру суми витрат на правову допомогу.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до частини 1 статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша).
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже, процесуальний закон передбачає доведення розміру витрат на професійну правову допомогу шляхом подання стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, детального опису робіт (наданих послуг), а також надання доказів понесення таких витрат та їх співмірності у випадку заперечень проти їх розміру іншої сторони.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Частиною 4 ст.137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.137 ЦПК України).
Таким чином, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
З матеріалів справи вбачається, що понесені ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу підтверджується ордером серії ПТ № 176123 від 01 листопада 2023 року, договором № б/н про надання правничої допомоги від 25 вересня 2023 року, додатковою угодою № 1 від 30 травня 2024 року, актом приймання-передачі наданих послуг №1 від 30 травня 2024 року. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою або тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19 (провадження № 61-22131св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.
Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 20 вересня 2023 року у справі № 753/7936/22 (провадження № 61-1519св23).
Враховуючи не велику за фабулою та доказом матеріалам складність справи та виконаної адвокатом роботи, принцип пропорційності, ст. 11 ЦПК України, який передбачає співмірність та розумність відшкодування реально понесених судових витрат, а також загальний цивільний критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду, що справедливим і співмірним буде стягнення з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь  ОСОБА_1  витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. 
З огляду на зазначене суд правомірно частково задовольнив заяву про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу.
Судова колегія погоджується з висновком суду про часткове задоволення клопотання. Визначений судом розмір відповідає критерію розумності та виваженості.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви і доводи апеляційної скарги не є підставою для скасування даного судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, питання щодо перерозподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» не вирішувалося.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, суд  апеляційної інстанції
постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Плугатирьова Віталія Вікторовича - залишити без задоволення.
Додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 червня 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 23 грудня 2024 року.

Головуючий                                                                                        В.Б.Яцина.

Судді                                                                                                Ю.М.Мальований.

                                                                                       О.В.Маміна.