П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
11 листопада 2024 року                                                                                м. Київ
                                                                                                            
Справа №372/1363/23
Апеляційне провадження №22-ц/824/14478/2024
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                               судді-доповідача:                 Соколової В.В.
суддів:                                   Мережко М.В., Поліщук Н.В.
за участю секретаря             Федорчук Я.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Потабенко Л.В. 20 грудня 2023 року у м. Обухів, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Еска Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та відшкодування збитків,
 
В С Т А Н О В И В
 
У березні 2023 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 592974, 96 грн та понесені судові витрати, а також вилучити у відповідача легковий автомобіль RENAULT MEGANE, Ідентифікаційний номер транспортного засобу: НОМЕР_1 , Рік випуску: 2017, Реєстраційний номер: НОМЕР_2 та передати його позивачу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26 жовтня 2021 року між ТОВ «ЕСКА КАПІТАЛ» (Лізингодавець) та ОСОБА_1 (Лізингоодержувач) було укладено Договір фінансового лізингу № 261021/ФЛ-1596. Позивач належним чином виконав свої зобов`язання за Договором - передав відповідачеві у володіння та користування об`єкт лізингу, що підтверджується Актом приймання-передачі та видатковою накладною від 27 жовтня 2021 року. Відповідач своє зобов`язання зі сплати періодичних лізингових платежів згідно графіку лізингових платежів, який розміщений у Додатку № 3 до Договору не виконала, та не здійснила сплати лізингових платежів, для погашення вартості майна, які мали бути здійснені 20 червня 2022 року; 20 липня 2022 року; 20 серпня 2022 року; 20 вересня 2022 року; 20 жовтня 2022 року; 20 листопада 2022 року; 20 грудня 2022 року та не здійснила сплати лізингових платежів, що складаються з винагороди та комісії, які мали бути здійснені 20 липня 2022 року; 20 серпня 2022 року; 20 вересня 2022 року; 20 жовтня 2022 року; 20листопада 2022 року та 20 грудня 2022 року.
Відповідач частково сплатила лізингові платежі, однак не виконала вимоги, зазначені у листі-вимозі та у визначену в ньому дату, час та місце для повернення майна - легковий автомобіль RENAULT MEGANE, реєстраційний номер: НОМЕР_2 , як предмет лізингу повернуто не було.
03 січня 2023 року відповідачу було направлено повідомлення про розірвання Договору фінансового лізингу № 03012023-1596 від 03 січня 2023 року на підставі пп. 8.1.5. п.8.1. Додатку №1 до Договору фінансового лізингу шляхом односторонньої відмови лізингодавця від договору. Внаслідок порушення відповідачем її зобов`язань, передбачених п.2.1. статті 2, п.5.1, 5.2. статті 5 Додатку №1 до Договору, у останньої станом на момент подання цього позову виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 592974,96 грн, з яких: 552442,79 грн - це сума основної заборгованості з погашення вартості майна за Договором зі сплати винагороди та комісії за договором; 19381,01 грн - зальна сума пені згідно п.5.1. ст.5 Додатку №1 до Договору; 3721,30 грн загальна сума інфляційного збільшення, 17429,86 грн - загальна сума штрафів згідно п.5.2. ст.5 Додатку №1 до Договору. 12 січня 2023 року позивач направив відповідачу лист-вимогу про повернення предмета лізингу № 161222-1596 від 16 грудня 2022 року, предмет лізингу відповідачем повернуто не було. 
 
Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Еска Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та відшкодування збитків - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСКА КАПІТАЛ» заборгованість у розмірі 592974,96 грн за Договором фінансового лізингу № 261021/ФЛ-1596 від 26 жовтня 2021 року.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСКА КАПІТАЛ» судові витрати у розмірі 8894,63 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем було порушено зобов`язання, передбачені п.2.1. статті 2, п.5.1, 5.2. статті 5 Додатку №1 до Договору, у зв`язку з чим у  останньої станом на момент подання цього позову виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 592974,96 грн.
Відмовляючи у задоволенні вимоги про вилучення у відповідача легкового автомобіля RENAULT MEGANE, реєстраційний номер: НОМЕР_2 та передачу його позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що  позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження отримання відповідачем повідомлення, та листа - вимоги про повернення предмету лізингу.
 
Не погодилась із зазначеним судовим рішенням відповідач, її представником подана апеляційна скарга, в якій він зазначає про незаконність рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи у зв`язку з неповним їх з`ясуванням, що призвело до неправильного вирішення справи. Представник відповідача вказує на те, що відповідач не була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, і як наслідок не змогла скористатись своїми правами, передбаченими ЦПК України, зокрема подати заперечення та клопотання.
Представник також вказує на те, що договір про фінансовий лізинг, укладений між сторонами, нотаріально не посвідчений, а тому він є нікчемним. Таким чином, нікчемний договір, укладений між сторонами, не створив юридичних наслідків для відповідача у справі у вигляді сплати платежів за договором та відшкодування збитків, спричинених неналежним виконанням договору. У зв`язку з цим, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Представник зазначає, що позивачем було надано невірний розрахунок заборгованості, оскільки позивачем було нараховано суму пені та інфляції за ті періоди, коли відповідач вчасно здійснювала платежі. Крім того, оскільки вимога про розірвання договору була 02 січня 2023 року, то саме з вказаної дати припинилось нарахування штрафних санкцій, відсотків та ін, однак позивач продовжував нараховувати проценти та штрафні санкції.
Представник позивача також зазначає, що в рішення суду взагалі не зазначені мотиви, з яких суд вважав встановленою заборгованість відповідача перед позивачем.
На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Судові витрати покласти на позивача.
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи наведені в апеляційній скарзі безпідставними, та такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. За таких обставин просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Також вказує на те, що очікуваний розмір судових витрат, які вони планують понести у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції становить 26400,00 грн. 
 
В судовому засіданні представник відповідача - адвокат  Базик О.П. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив її задовольнити. 
Представник позивача - адвокат Стрикаль С.В. заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого.
 
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, щодо її належного повідомлення про судовий розгляд справи. А тому вказане питання підлягає вирішенню першочергово.
 
Згідно з ч.ч.1,2 ст.211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
В порядку визначеному ч.ч.2, 4,5,6 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Відповідно до пп.3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Згідно з п. 1 ч.2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, як неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції).
 
З матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є: АДРЕСА_1 /а.с.67,68/. Ця адреса визначена відповідачем і в умовах договору лізингу.
Судом першої інстанції були направлені судові повідомлення про призначений розгляд справи засобами поштового зв`язку - рекомендованим листом, про те всі вони повернулись з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» /а.с.75,77,85/. 
Матеріали справи містять копію електронного листа від імені відповідача, в якому вказується про обізнаність відповідача про призначений судовий розгляд справи на 20 грудня 2023 року та висловлено клопотання про відкладення розгляду справу до терміну повного відновлення зв`язку системи Київстар в країні та за її межами. В доводах апеляційної скарги відповідач заперечує його надсилання, проте цей лист був направлений з електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 , що була вказана відповідачем в умовах договору лізингу /а.с.90,28/.
Враховуючи, що судом першої інстанції в порядку визначеному процесуальним законом була здійснена перевірка зареєстрованого місця проживання відповідача, що на цю адресу направлялись судові повідомлення, які були повернуті з відміткою про відсутність адресата, що є днем вручення такого судового повідомлення, а також на наявне звернення відповідача, в якому відсутні визначені процесуальним законом підстави для відкладення розгляду, колегія суддів не вбачає порушень норм процесуального закону, які є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. 
 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги по суті спору, апеляційним судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
 
26 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕСКА КАПІТАЛ» (лізингодавець) та ОСОБА_1 (лізингоодержувач) було укладено Договір фінансового лізингу № 261021/ФЛ-1596, за умовами якого лізингодавець зобов`язався передати лізингоодержувачу у володіння та користування об`єкт лізингу легковий автомобіль марки «RENAULT MEGAN», а лізингоодержувач зобов`язався сплатити суму лізингових платежів в розмірі 777074,73 грн. 
У п.2.1. статті 2 Додатку №1 до Договору передбачено, що лізингоодержувач за надане йому право володіння та користування предметом лізингу зобов`язується сплачувати Лізингодавцю періодичні лізингові платежі згідно графіку лізингових платежів (Додаток №3 до Договору фінансового лізингу), а також інші платежі, що підлягають сплаті лізингоодержувачем в порядку та на умовах, передбачених договором лізингу. Періодичними лізинговими платежами є щомісячні платежі у чітко визначених сумах у період з 31 листопада 2021 року по 20 жовтня 2025 року.
Згідно із п.2.9 статті 2 Додатку №1 до Договору, датою сплати платежів вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок Лізингодавця. У випадку часткової сплати - датою сплати буде вважатися дата зарахування останньої частини платежу на рахунок Лізингодавця.
Відповідно до п.2.2. статті 2 Додатку №1 до Договору, уcі платежі у разі неналежного виконання або невиконання умов Договору, а також у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання зобов`язання у повному обсязі, будуть зараховані на рахунок Лізингодавця в наступному порядку:
- відшкодування витрат, що виникають з Договору лізингу, в тому числі, визначених п.3.12-3.13 цих Правил;
- неустойка (штраф, пеня, тощо) за порушення зобов`язань лізингоодержувача за Договором лізингу;
- відсотки або комісія згідно графіку платежів;
- основна сума заборгованості лізингоодержувача зі сплати лізингових платежів;
- відшкодування вартості пошкодженого, знищеного, втраченого Об`єкта лізингу.
Відповідно до п.2.4. статті 2 Додатку №1 до Договору, лізингоодержувач надає лізингодавцю право самостійно приймати рішення щодо зміни черговості погашення заборгованості лізингоодержувача за договором лізингу. Лізингодавець інформує Лізингоодержувача у письмовій формі на його запит про застосовану черговість погашення заборгованості, яка діє (діяла) в період, щодо якого лізингоодержувач надіслав запит.
Умовами п.5 договору лізингу передбачена сплата пені і штрафу за прострочення сплати визначених договором платежів. 
 В порядку визначеному п.8.1.5. договору лізингу визначено, що лізингодавець вправі відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку без відшкодування лізингоодержувачу будь-якої шкоди, що виникла внаслідок прострочення лізингоодержувача зі сплати в повному обсязі або частково платежів та/або неустойки (штрафів, пені) передбачених договором лізингу, що перевищує 60 календарних днів /а.с.21-30/.
Акт приймання-передачі об`єкта лізингу було підписано сторонами у справі 27 жовтня 2021 року /а.с.52/.
12 січня 2023 року позивач направив відповідачу лист-вимогу про повернення предмета лізингу № 161222-1596 від 16 грудня 2022 року /а.с.55-58/.
03 січня 2023 року відповідачу було направлено повідомлення про розірвання Договору фінансового лізингу № 03012023-1596 від 03 січня 2023 року на підставі пп. 8.1.5. п.8.1. Додатку №1 до Договору фінансового лізингу шляхом односторонньої відмови Лізингодавця від договору /а.с.61-64/.
З позовної заяви та розрахунку заборгованості зі сплати лізингових платежів до договору фінансового лізингу від 26 жовтня 2021 року № 261021/ФЛ-1596 вбачається, що позивачем визнаються обставини сплати ОСОБА_1 лізингових платежів у період з 27 жовтня 2021 року до 20 серпня 2022 року у загальному розмірі 210435,98 грн. Проте з червня 2022 року платежі ОСОБА_1 сплачувались не в повному обсязі, у зв`язку з чим станом на грудень 2022 року мала місце прострочена заборгованість в розмірі 87149,39 грн. А сума основної заборгованості з погашення вартості майна за договором зі сплатою винагороди та комісії визначена позивачем в розмірі 552442,79 грн, сума пені 19381,01 грн, інфляційні втрати - 3721,30 грн, штрафи 17429,86 грн /а.с.9-11/.
 
Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
У ч. 1 ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статей 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.
До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.
Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.
 
Згідно із  ст. 15 Закону України «Про фінансовий лізинг», який набрав чинності 13 червня 2021 року (у редакції, чинній на час укладення договору) договір фінансового лізингу укладається в письмовій формі.
Договір фінансового лізингу не підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, встановлених законом або домовленістю сторін.
Договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню на вимогу однієї із сторін такого договору (ч. 3 ст. 15 Закону України «Про фінансовий лізинг»).
 
Верховний Суд у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 756/11019/22 вказав на те, що починаючи з 13 червня 2021 року, нормами Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню на вимогу однієї із сторін такого договору…
Установивши, що перед укладенням та на момент укладення договору фінансового лізингу ОСОБА_1 не заявляв вимог щодо нотаріального посвідчення договору, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що оспорюваний договір відповідає вимогам частини третьої статті 15 Закону України «Про фінансовий лізинг», тому обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, та відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
 
З наведених обставин справи вбачається, що між сторонами у справі 26 жовтня 2021 року був укладений договір лізингу, за умовами якого позивач зобов`язався передати відповідачу у володіння та користування об`єкт лізингу легковий автомобіль марки «RENAULT MEGAN», а відповідач зобов`язався сплатити суму лізингових платежів в розмірі 777074,73 грн щомісячними платежами у період з 31 листопада 2021 року по 20 жовтня 2025 року.
В доводах апеляційної скарги сторона відповідача вказує на нікчемність договору, у зв`язку з недодержанням нотаріальної його форми посвідчення.
Проте у цій справі договір лізингу був укладений 26 жовтня 2021 року, тобто вже після набрання чинності новим Законом України від 04 лютого 2021 року № 1201-IX «Про фінансовий лізинг» (набрав чинності 13 червня 2021 року), і тому правовідносини, які виникли між сторонами у справі,  регулюються цим законом в новій редакції, який визначає загальні правові та організаційні засади фінансового лізингу в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
Починаючи з 13 червня 2021 року, нормами ч.3 ст. 15 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що договір фінансового лізингу транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню на вимогу однієї із сторін такого договору.
Матеріали справи не містять даних про те, що перед укладенням та на момент укладення договору фінансового лізингу відповідач заявляла вимогу щодо нотаріального посвідчення договору. Таким чином оспорюваний договір відповідає вимогам чинного, на час укладення договору, законодавства, а доводи відповідача про його нікчемність слід визнати безпідставними. При цьому посилання сторони відповідача на правові позиції Верховного Суду не приймаються до уваги апеляційним судом, оскільки у вказаних відповідачем справах правовідносини мали місце до прийняття Закону України «Про фінансовий лізинг», тобто не є релевантними до цієї справи.
Позивач виконав взяті на себе зобов`язання та передав відповідачу об`єкт лізингу. Натомість відповідач свої зобов`язання по сплаті лізингових платежів належним чином не виконує, на вимогу позивач об`єкт лізингу не повернула. Вказані обставини були визнані сторонами, а тому на підставі ч.1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.
 
Розрахунок заборгованості наведений позивачем стороною відповідача не спростований. Твердження відповідача про те, що позивачем було нараховано суму пені та інфляції за ті періоди, коли відповідач вчасно здійснювала платежі не знайшли свого підтвердження. А враховуючи, що спірні правовідносини виникли з договору лізингу, положення п.18 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України не підлягають застосуванню, так як вони стосуються правовідносин, що виникли на підставі договору позики/кредиту. Таким чином правових підстав для звільнення відповідача від відповідальності обумовленої договором лізингу та положенням ст. 625 ЦК України не вбачається.   
 
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що в порядку ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Таким чином рішення суду першої інстанції переглядається апеляційним судом за апеляційною скаргою відповідача в частині задоволених позовних вимог. В іншій частині, а саме в частині позовних вимог про вилучення об`єкту лізингу, що залишені без задоволення, рішення суду першої інстанції не становить предмет апеляційного перегляду, так як іншим учасником справи не оскаржується.
 
Враховуючи наведене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції діючи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами у справі доказів, зробив вірний висновок про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за договором лізингу. Висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги відповідача не спростовуються. Суд першої інстанції дав належну правову оцінку наданим сторонами доказам та вірно вирішив справу в межах заявлених позовних вимог та визначених позивачем підстав позову. Тому рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.
 
Судові витрати визначені судом першої інстанції пропорційно до задоволених позовних вимог, апеляційна скарга не містить доводів на їх спростування.
 
В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, підстави для компенсації відповідачеві понесених на стадії апеляційного перегляду справи судових витрат - відсутні.
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 20 грудня 2023 року  в оскаржуваній частині - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.
 
Суддя-доповідач:                                                                             В.В. Соколова
 
Судді:                                                                                                 М.В. Мережко
 
                                                                                                             Н.В. Поліщук

        Повний текст постанови складений 10 грудня 2024 року.