ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/3533/24                Головуючий суддя І інстанції Єрмоленко В. Б.
Провадження № 22-ц/818/3242/24        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: 

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 жовтня 2024 року                                                                                м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого                                                 Яцини В.Б.
суддів колегії                                                Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,
за участю секретаря судового засідання       Зінченко М.О.,
               
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 липня 2024 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "Довіра та Гарантія" до ОСОБА_1 , третя особа: АТ «Сенс Банк» про визнання права іпотекодержателя,-
в с т а н о в и в :
До Жовтневого районного суду м. Харкова у червні 2024 року надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі- ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») до ОСОБА_1 , третя особа: Акціонерне товариство «Сенс Банк», про визнання права іпотекодержателя на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 та поновити запис про іпотеку позивача як іпотекодержателя. 
Разом з позовною заявою було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .
На обґрунтування заяви були зазначені наступні аргументи.
Заявник на підставі договору факторингу, укладеного між АТ «Сенс Банк», та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», є правонаступником кредитора - права грошової вимоги, а також права іпотекодержателя до боржника ОСОБА_1 , які існують за кредитним договором №839/3/27/38/7-476 від 08.10.2007 та іпотечним договором №839/4/27/38/7-714 від 08.10.2007, укладених між АТ «Сенс Банк» та ОСОБА_1 . Кредит було надано з метою фінансування будівництва квартири відповідно до договору № КШ-1-160 про участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» від 27.09.2007, укладеного між ОСОБА_1 і АТ «Укрсоцбанк». Відповідно до п.1.9 іпотечного договору №839/4/27//38/7-14 від 08.10.2007 після завершення будівництва та прийняття в експлуатацію нерухомого майна, а також після оформлення та реєстрації права власності на нього за ОСОБА_1 збудована нерухомість продовжує бути предметом іпотеки.
19.09.2018 ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відступило право вимоги до ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укрфінстандарт», а в подальшому ТОВ «Укрфінстандарт» відсупило право вимоги на користь фізичної особи - ОСОБА_2 . Однак, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 27.08.2019 у справі №639/6370/18, яке залишено без змін апеляційною та касаційними інстанціями, договори відступлення (факторингу) визнано недійсними. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.01.2022 у справі № 639/5905/21 договір факторингу від 19.09.2018, укладений між АТ «Укрсоцбанк» і ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» визнано недійсним, постановою Полтавського апеляційного суду від 15.08.2022 рішення залишено без змін, але Постановою Верховного Суду від 28.02.2024 рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.01.2022 та постанову Полтавського апеляційного суду від 15.08.2022 скасовано, у задоволенні вимог про визнання договору відступлення (факторингу) від 19.09.2018 недійсними відмовлено. На підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.11.2022 у справі №639/6487/21 іпотеку припинено. Таким чином, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» залишилося іпотекодержателем/заставодержателем трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , однак будь-які відомості з цього приводу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні. Зазначену квартиру може бути відчужено на користь третіх осіб без згоди ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», що суттєво ускладнить виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог. На підставі вказаного просить суд заяву про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 липня 2024 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про забезпечення позову – задоволено.
Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду Жовтневого району м. Харкова від 11.07.2024 року про забезпечення позову та постановити нове рішення, яким в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 - відмовити.
На обґрунтування вказав, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» щодо визнання права іпотекодержателя безпідставними та необґрунтованими. Договір факторингу між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Укрфінстандарт», № 344/ФК-18, від 19. 09. 2018 р, станом на 15.07.2024 є чинним.
До позовної заяви додаються копії Договору №839/3/27/38/7-476 від 08.10.2007 року та іпотечного Договору №839/4/27/38/7-714 від 08.10.2007 року, які не засвідчені підписом представника позивача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Але в позовної заяві, в супереч вимог ст. 77 ЦПК України, не вказано, де знаходяться оригінали, самі же копії зроблені не з оригіналу, а з моїх копій, засвідчених «Укрсоцбанком», які я додавав в матеріали судових справ. Тобто позивач не має оригіналів договорів, та робить копії з копії засвідченої копії.
До позовної заяви, та до заяви про забезпечення позову не додано доказів перерахування грошових коштів від ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на користь ТОВ «Укрфінстандарт», та отримання від ТОВ «Укрфінстандарт», оригіналів документів на підтвердження права іпотекодержателя, до позовної заяви подані сумнівні копії, зроблені з копії засвідчених копій, а не оригіналів.
Представник ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у позовної заяві навмисно ввела суд в оману, щодо визнання недійсним договору факторингу між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Укрфінстандарт», цей договір не оспорювався, жодного рішення суду про визнання правочину недійсним, у тому числі у матеріалах судової справи № 639/3533/24, немає.
Виходячи з викладеного на цей час не існує будь-якого права у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на визнання права іпотеко держателя, оскільки до суду не надано копії додаткових угод до договорів факторингу між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», не підтверджено повернення коштів за вказаними правочинами та не надано Актів прийому-передачі оригіналів документів, які було передано за попередніми правочинами.
Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» щодо визнання права іпотекодержателя передчасними, безпідставними та необґрунтованими.
На цей час не існує будь-якого права у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на визнання права іпотеко держателя, оскільки до суду не надано копії додаткових угод до договорів факторингу між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт», не підтверджено повернення коштів за вказаними правочинами та не надано Актів прийому-передачі оригіналів документів, які було передано за попередніми правочинами.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про судове засідання, що не перешкоджає розгляду скарги відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, перевіривши її доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Вказаним вимогам оскаржене судове рішення відповідає.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд зазначив, між сторонами дійсно існує спір. Який перебуває на розгляді у суді, спірне нерухоме майно, щодо якого заявник просять застосувати заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту; є предметом спору.
Вказано, що арешт майна полягає у позбавленні можливості лише розпоряджатися цими об`єктами нерухомого майна та не призведе до жодних негативних наслідків., не призведе до надмірного обмеження прав відповідача на володіння та користування майном, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.
Частинами першою та другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.
Позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими лозина (частина третя статті 150 ЦПК України).
Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при й застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, шо не € п учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).
Установлено, що предметом даного позову є визнання за ТОВ «ФК «Довіра та Гаранти права іпотекодержателя на трикімнатну квартиру, АДРЕСА_1 га поновлення запису про іпотеку позивача.
Тобто даний спір за своєю сутністю є похідним від спору щодо права відповідача на спірне майно та відновлення права позивача на спірну квартиру. 
Приймаючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції установив, шо між сторонами дійсно існує спір щодо захисту права іпотекодержателя ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, врахував обставини, які можуть утруднити в майбутньому виконання рішення суду, якщо воно буде ухвалене на користь позивача, та дійшов обґрунтованого висновку щодо застосування заходу забезпечення позову.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції вірно застосував згадані норми цивільного процесуального права, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що такі заходи є співмірними із заявленими у справі позовними вимогами щодо поновлення прав іпотекодержателя на предмет іпотеки, що спростовує доводи скарги. Суд у даному випадку діяв відповідно до принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний         текст судового рішення складений 18 листопада 2024 року.
Головуючий                                                                                В.Б.Яцина                                  
Судді колегія                                                                              Ю.М.Мальований

                                                                                               О.В.Маміна