Справа № 338/380/24 
Провадження № 22-ц/4808/1099/24 
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л. М. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого         (суддя-доповідач)         Максюти І.О.,
суддів                                        Фединяка В.Д., Василишин Л.В., 
секретаря                                Кузів А.В.,
з участю                                представника особи, яка подала апеляційну скаргу, ТзОВ «Оператор газотранспортної системи України» Підлипенського Д.В., представника позивача ОСОБА_1 адвоката Челій-Пушкар О.І.,                                
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ «Оператор газотранспортної системи України» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою представника ТзОВ «Оператор газотранспортної системи України» адвоката Підлипенського Дениса Вадимовича на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Битківським Л.М. 07 червня 2024 року в селищі Богородчани Івано-Франківської області,
в с т а н о в и в : 
Короткий зміст позовних вимог:
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ТзОВ «Оператор газотранспортної системи України» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позову вказав на те, що з 01 серпня 2019 року призначений на посаду начальника служби газовимірювань та метрології Богородчанського промислового майданчика Богородчанського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України». Наказом № 45-к від 15 лютого 2024 року його звільнено із займаної посади на підставі п. 7 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з появою на роботі в нетверезому стані. Звільнення з роботи вважає незаконним та таким, що проведено з порушенням вимог чинного законодавства. 
Зазначив, що 14 лютого 2024 року орієнтовно о 12 год на службовому автомобілі виїхав до м. Івано-Франківська з метою проведення робочої зустрічі із головним метрологом ДП «Івано-Франківський науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» ОСОБА_2 . Близько 13 год 45 хв йому зателефонував заступник директора Богородчанського ЛВУМГ ОСОБА_3 з вимогою повернутись на робоче місце. О 15 год 20 хв він прибув на територію підприємства і зайшов в кабінет заступника директора ОСОБА_3 , де в той час були присутні представник відділу кадрів Піщак Г.В., інженер з охорони праці ОСОБА_4 та працівник служби охорони ОСОБА_5 . 
Заступник директора ОСОБА_3 відразу заявив, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння, викликав медсестру ОСОБА_6 та став вимагати проходження тесту на стан сп`яніння на приладі "Драгер". Він відмовився від проходження тесту у кабінеті заступника директора, оскільки в силу професійних обов`язків знав, що прилад давно не проходив повірку, при цьому запропонував провести його огляд у медичному закладі. Однак його пропозицію заступник директора проігнорував, натомість запропонував до підпису документи, які на його думку уже були готові. Підписувати їх він відмовився. 15 лютого 2024 року йому вручили наказ про звільнення. На його вимогу надати для ознайомлення документи, які стали підставою для винесення наказу про звільнення, йому було відмовлено.
Згодом, після звільнення йому були надані документи, з яких з`ясував, що 14 лютого 2024 року заступником директора за участю згаданих осіб складено акт про огляд працівника для встановлення факту сп`яніння, в якому вказано, що він нібито відмовився від проведення медичного огляду, зокрема вимірювання показників тиску, пульсу, що не відповідає дійсності. Також в акті вказано на наявність зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння: сильний різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійкість пози, порушення мови, неадекватна поведінка. Проте він у стані алкогольного сп`яніння не перебував, акт від 14 лютого 2024 року про огляд працівника для встановлення факту сп`яніння вважає неналежним доказом.
Крім того позивач зазначив, що у трудових відносинах з підприємством перебував 19 років, позитивно характеризувався, неодноразово заохочувався, отримував подяки, при цьому був свавільно звільнений за появу на роботі у нетверезому стані, за відсутності належних доказів та з порушенням процедури визначеної п.1.3 Посадової інструкції начальника служби газовимірювань та метрології Богородчанського промислового майданчика БЛВУМГ. 
Оскільки проведене звільнення вважав незаконним, то з 15 лютого 2024 року перебуває у вимушеному прогулі. Також 14 лютого 2024 року у табелі робочого часу йому безпідставно виставлено прогул.
Просив суд поновити його на займаній посаді та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та заробіток з 14 лютого 2024 року.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції:
Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 07 червня 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ директора Богородчанського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" №45-к від 15 лютого 2024 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника служби газовимірювань та метрології Богородчанського промислового майданчика Богородчанського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів. 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника служби газовимірювань та метрології Богородчанського промислового майданчика Богородчанського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів з 15 лютого 2024 року.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 216 990 грн за період з 15 лютого 2024 року по 07 червня 2024 року.
В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Рішення суду допущено до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 57515 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" в дохід держави 1211,20 грн судового збору.
Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач ухилився від пропозиції надати відомості про точний час внесення таких даних до системи електронного документообігу товариства, тому слід вважати, що письмової згоди на звільнення ОСОБА_1 від начальника управління газовимірювань та метрології апарату товариства ОСОБА_7 не було отримано, а службова записка директора ОСОБА_8 на ім`я начальника управління ОСОБА_7 залишилась без відповіді.
Також відповідачем не спростовано пояснення позивача про те, що начальник управління газовимірювань та метрології апарату товариства ОСОБА_7 в особистій телефонній розмові після звільнення підтвердив позивачу, що не погоджував його звільнення, тому наявні підстави для задоволення позову.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги:
Не погодившись з рішенням суду, представник ТзОВ «Оператор газотранспортної системи України» подав апеляційну скаргу вказуючи на порушення судом норм матеріального і процесуального права.
       Апелянт вказує на відсутність підстав для скасування наказу про звільнення з роботи ОСОБА_1 №45/к від 15.02.2024.
       Вважає, що суд дійшов помилкового висновку, що повноваження директора Богородчанського ЛВУМГ стосовно притягнення до дисциплінарної начальника служби ОСОБА_1 були обмежені відсутністю погодження звільнення позивача начальником управління газовимірювань та метрології апарату товариства.
       На ім`я начальника управління газовимірювань та метрології ТОВ «Оператор ГТС України» М. Болховітіна була направлена службова записка директора ОСОБА_8 , який проставив резолюцію та просив надати пропозиції щодо заміщення начальника служби ГВтМ Богородчанського ЛВУМГ. Така резолюція вказує на погодження начальником управління газовимірювань та метрології ТОВ «Оператор ГТС України» ОСОБА_7 на звільнення ОСОБА_1 .
       Зазначив, що службовою запискою від 15.02.2024 року та відповідною резолюцією до неї спростовується висновок суду першої інстанції про те, що службова записка директора ОСОБА_8 на ім`я начальника управління ОСОБА_7 залишилась без відповіді. Опис документа в системі електронного документообігу Товариства щодо наказу про звільнення з роботи ОСОБА_1 не спростовує змісту службової записки від 15.02.2024 року та відповідної резолюції до неї.
       Судом не визначено чи має наявність чи відсутність погодження звільнення позивача адміністративному керівництву звільнення працівника його керівництвом за функціональним напрямком, яке не наділене повноваженнями у сфері трудових прав щодо такого працівника, будь-який вплив на його права та інтереси.
       Апелянт вказує на те, що КЗпП та Законом України «Про зайнятість населення» чи іншими нормами чинного законодавства внутрішнє погодження звільнення роботодавцем його працівників не визначається обов`язкова процедура при звільненні працівників, у тому числі з ініціативи роботодавця.
       Судом не враховано, що поновлення працівника на робочому місці після встановлення ним же факту появи такого працівника в робочий час у стані алкогольного, наркотичного, токсичного чи іншого сп`яніння порушує принципи розумності, справедливості та невідворотності покарання за такий тяжкий дисциплінарний проступок.
       Також не врахував положення ч.1 ст.235 КЗпП України, якою передбачено, що працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, виключно у разі звільнення без законної підстави. 
       В даному випадку підставою для звільнення позивача є п.7 ст. 40 КЗпП України та доведені обставини наявності у нього ознак алкогольного сп`яніння, а також його відмова від огляду на стан сп`яніння за місцем роботи та у закладі охорони здоров`я. Ці обставини зафіксовано відповідними актами, копії яких долучено до матеріалів справи та визнано судом належними доказами.
Просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про залишення позову ОСОБА_1 без задоволення.
Позиція інших учасників справи:
Позивач ОСОБА_1  подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Вказує, що під час його звільнення не було дотримано положення вимог закону, а тому рішення від 07.06.2024 року ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, є законним та обґрунтованим.
Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Заяви (клопотання) учасників справи:
Представник особи, яка подала апеляційну скаргу ТзОВ «Оператор газотранспортної системи України»  ОСОБА_9 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.
Представник позивача  ОСОБА_1  адвокат Челій-Пушкар О.Івимоги апеляційної скарги заперечила, посилаючись на обґрунтованість та законність рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_1 в останнє судове засідання апеляційного суду не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений, його представництво забезпечено.
Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду справи, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання,  тому колегія суддів розглянула справу у відсутності  ОСОБА_1 .
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду та нормативно-правове обґрунтування:
Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вислухавши доповідь судді, пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з таких підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що письмової згоди на звільнення ОСОБА_1 від начальника управління газовимірювань та метрології апарату товариства ОСОБА_7 не було отримано. Таким чином наказ про звільнення з роботи ОСОБА_1 №45/к від 15.02.2024 року підлягає скасуванню, як протиправний. 
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду суперечать обставинам по справі та вимогам закону, зважаючи на таке.
Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Способи захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 16 ЦК України, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Згідно з частиною першою статті 21 КЗпП України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно, сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено договір.
Статтею 140 КЗпП України передбачено, що трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.
Трудовою дисципліною передбачено додержання працівниками норм, закріплених КЗпП України, правил внутрішнього трудового розпорядку, статутів, положень, посадових інструкцій, за порушення якої до працівника можливе застосування положень статті 147 КЗпП України.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 40 КЗпП України (в редакції на час звільнення позивача) трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом, у випадку появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння.
Підставою для звільнення працівника за пунктом 7 частини першої статті 40 КЗпП України є сам факт появи на роботі у нетверезому стані. При цьому, звільнення на підставі вказаного пункту є дисциплінарним стягненням, а тому таке має накладатись з додержанням встановленої процедури.
Вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за пунктом 7 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов`язки. Для працівника з ненормованим робочим днем час знаходження на роботі понад встановленої його загальну тривалість вважається робочим. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп`яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів яким суд має дати відповідну оцінку (постанови Верховного Суду від 25 липня 2018 року в справі № 333/5649/16-ц, від 04 грудня 2019 року в справі № 447/1236/18, від 15 березня 2021 року в справі № 404/345/19, від 10 вересня 2021 року в справі  № 486/1186/20).
Отже, нетверезий стан працівника може бути підтверджений медичним висновком чи іншими видами доказів (письмові, речові та електронні; висновки експертів; показання свідків). Проведення медичного огляду з метою виявлення нетверезого стану (зокрема, стану алкогольного сп`яніння) за ініціативи роботодавця можливе виключно у добровільному порядку.
Відповідно до змісту ст.147-1 КЗпП дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність згідно із статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищими у порядку підлеглості щодо органів, зазначених у частині першій цієї статті. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування - обставин, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 01 серпня 2019 року був призначений на посаду начальника служби газовимірювань та метрології Богородчанського промислового майданчика Богородчанського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України».
Встановлено, що   ОСОБА_1  14.02.2024 року, повернувшись приблизно о 15 год 30 хв на підприємство після поїздки до м. Івано-Франківська, зайшов до кабінету заступника директора Богородчанського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів ТзОВ "Оператор газотранспортної системи України"  ОСОБА_3 . Останній запідозрив, що ОСОБА_1  перебував у стані алкогольного сп`яніння і у присутності фахівця служби охорони  ОСОБА_10 , представника відділу охорони праці Романа Сем`янчука, працівника відділу кадрів ОСОБА_11 дав розпорядження позивачу пройти медичний огляд для виявлення факту сп`яніння. З цією метою ОСОБА_3  викликав у свій кабінет медсестру ОСОБА_6 . У присутності вказаних осіб  ОСОБА_1  відмовився пройти огляд на стан сп`яніння, про що було складено: Акт огляду працівника для встановлення факту сп`яніння (Том 1 а.с.10-11), Акт про відмову працівника дати письмове пояснення (Том 1 а.с.12-13), та Акт про відсторонення від роботи працівника, який перебував в стані сп`яніння (Том 1 ст.14-15).
На підставі складених документів заступник директора Богородчанського ЛВУМГ Лушпак Т. написав службову записку директору Богородчанського ЛВУМГ Юськіву Р. стосовно порушення трудової дисципліни ОСОБА_1 (Том 1 а.с. 9).
Погодження звільнення ОСОБА_1 із начальником управління газовимірювань та метрології апарату товариства відбулося із застосуванням внутрішньої системи електронного документообігу товариства 15.02.2024 надісланням ОСОБА_12 службової записки на ім`я начальника управління ОСОБА_7 з пропозицією погодити звільнення позивача (Том 1 а.с. 216).
Поруч з електронним образом документів міститься інтерфейс картки електронного обліку документу, який містить вкладку резолюції. В названій вкладці наявна резолюція ОСОБА_7 від 15.02.2024 стосовно надання пропозиції, щодо заміщення посади (Том 1 а.с.214, 215, ).
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7  пояснив, що займає посаду начальника управління газовимірювань та метрології апарату товариства, і з начальником служби газовимірювань та метрології ОСОБА_1  у них нормальні робочі відносини. Зранку 15.02.2024 директором ОСОБА_8  його повідомлено про дисциплінарний проступок ОСОБА_1 , який мав місце 14.02.2024.  Він погоджував звільнення  ОСОБА_1 , і після того був погоджений наказ шляхом використання системи «Мегаполіс». Пояснив що форма погодження є загальною, тобто не визначена окремим документом. Відбувається таке погодження як засобами електронної пошти, так і з використанням сервісу системи « ОСОБА_13 », якщо по апарату то просто візується наказ особисто. На його думку погодження керівника технічного управління має стосуватися лише прийняття на посаду, звільнення або переведення щодо відповідності працівника технічної компетенції займаній посаді або навпаки звільнення за рахунок невідповідності працівника чи відсутності технічної компетенції. Щодо питання дисциплінарних проступків, інших порушень трудової дисципліни, то на його думку це не може бути компетенцією начальника технічного правління. Також уточнив, щодо форми погодження на звільнення працівника, зазначивши що відсутній загальний чіткий порядок, який визначає чітку форму погодження, тому те що він прийняв безпосередньо цей наказ про звільнення і дав розпорядження про подальші дії про заміщення вакантної посади, тобто це і є погодження звільнення працівника.
Таким чином, відповідно вимога щодо погодження звільнення позивача стороною відповідача дотримана.
Наказом № 45-к від 15 лютого 2024 року позивача було звільнено із займаної посади на підставі п. 7 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з появою на роботі в нетверезому стані. (Том 1 а.с. 8).
Відповідно до матеріалів справи, роботодавець повною мірою забезпечив дотримання вимог Інструкції з відсторонення від роботи працівника з ознаками алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, яка регулює порядок і процедуру вчинення таких дій на підприємстві, забезпечив присутність сестри медичної служби охорони праці ( ОСОБА_6 ), яка мала провести медичний огляд працівника підрозділу де працює відсторонений працівник ( ОСОБА_1 ), також було запропоновано пройти медичний огляд працівника у медичному закладі, забезпечив присутність інших працівників підприємства ( були присутні фахівець служби охорони ОСОБА_14 , представник відділу охорони праці Сем`янчук, працівник відділу кадрів Піщак). В присутності позивача ОСОБА_1 було складено акт огляду працівника для встановлення факту сп`яніння, акт про відмову працівника дати письмове пояснення та акт про відсторонення від роботи працівника, який перебував в стані сп`яніння. Зі складеними актами позивач ознайомитися відмовився, згідно акту про відмову від ознайомлення з наказом про відсторонення від роботи (Том 1 а.с.42-43).
Судом першої інстанції в оскаржуваному рішення зазначено, що вимога позивача про стягнення заробітку за 14.02.2024 задоволенню не підлягала, оскільки позивач правомірно, відповідно до ст.46 КЗпП був відсторонений від роботи внаслідок виявлення факту його появи на робочому місці у нетверезому стані. Що ще раз підтверджує що факт перебування працівника на робочому місці в нетверезому стані мав місце і досліджувався судом першої інстанції.
Крім того, факт появи на робочому місці у нетверезому стані позивача підтверджуються також показаннями свідків, допитаними судом першої інстанції, ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_15 .
Суд не приймає до уваги показання свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 про вживання ліків позивачем 14.02.2024р., а також медичні виписки із медичної карти позивача, оскільки виписка № 1103 (а.с.160 том 1) стосується періоду захворювання з 08 по 15.02.2023р., тобто за рік до дня звільнення позивача, аналогічно і консультація невролога від 13 і 19.02.2023р. (а.с.161, 163 том 1), а виписка із медичної карти за період з 21.02. по 01.03.2024р. (а.с.162 том 1) свідчить, що позивач звернувся за медичною допомогою на сьомий день після вчинення дисциплінарного проступку ( появи на роботі у нетверезому стані).
Позивач наступного дня, тобто 15.02.2024 року, все ж надав письмові пояснення (а.с.16 том1), у яких описав причини перебування поза межами робочого місця, проте уник від пояснень щодо стану сп`яніння, а також не зазначив про вживання ліків. 
Аналіз усіх доказів у сукупності дає підстави вважати, що позивач перебував на роботі у стані сп`яніння (нетверезому стані).
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що у зв`язку з встановлення факту перебування працівника на робочому місці в нетверезому стані, у відповідача були усі законні підстави для звільнення з роботи позивача, на що вказують показання свідків та наявні в матеріалах справи докази.
Встановлені обставини справи, вказують на те, що ОСОБА_1 правомірно було звільнено з займаної ним посади. Натомість, самим позивачем не подано суду жодних доказів, які б підтверджували його неправомірне звільнення з роботи. Директор ТзОВ «Оператор газотранспортної системи України»  ОСОБА_18 , прийняв наказ про звільнення позивача за пунктом 7 частини першої статті 40 КЗпП України (поява на роботі в нетверезому стані) згідно з вимогами трудового законодавства, а тому у суду не було підстав для його скасування. За таких обставин позивач не підлягає поновленню на роботі та не стягується на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження та дають підстави для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи, тому ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в позові про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
       Відповідно до ч. 1, 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
       На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ТзОВ «Оператор газотранспортної системи України» адвоката Підлипенського Дениса Вадимовича задовольнити.
       Рішенення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області 07 червня 2024 року скасувати.
       Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТзОВ «Оператор газотранспортної системи України» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                І.О. Максюта
Судді:                                                                        В.Д. Фединяк
                                                                               Л.В. Василишин
       Повний текст постанови складено 15 листопада 2024 року.