КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
inbox@kia.court.gov.ua

 

Унікальний номер справи № 363/3256/23 Апеляційне провадження № 33/824/4312/2024	Головуючий у суді першої інстанції - Дьоміна О.П. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
22 жовтня 2024 року                                                                               місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі судді Оніщука М.І. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Вишгородського районного суду Київської області від 08 серпня 2024 року  про притягнення
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,  
до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
 
В С Т А Н О В И В:
 
Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 08.08.2024 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а провадження у справі закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП (а.с.191-194).
Не погодившись з постановою суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що постанову суду є незаконною, прийнятою з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Так суд першої інстанції неповно, не всебічно та не об`єктивно з`ясував усі обставини справи; не встановив чи було порушено ним вимоги п. 12.3 ПДР України; помилково дійшов висновку, що протокол є належним доказом у справі, оскільки останній не відповідає обставинам події; схема ДТП та пояснення свідків також не є належними та допустимими доказами, які підтверджують порушення ним правил ПДР; судом надано невірну оцінку висновкам експертиз та поясненням експертів у судовому засіданні (а.с.197-201)
ОСОБА_1 та його захисник Ромашевська О.В. в судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просили її задовольнити. 
Інший учасник ДТП ОСОБА_3 та його представник Санченко Р.Г. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували у зв`язку з її безпідставністю та необґрунтованістю і просили постанову суду залишити без змін.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що 10.06.2023 року о 15 год. 55 хв. в с. Н. Петрівці по вул. Свято-Покровська, 326, водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Toyota Rav-4 Hybrid, д.н.з. НОМЕР_1 , при виникненні небезпеки для руху, яку водій об`єктивно виявив, не вжив завчасних заходів для зменшення швидкості та повної зупинки транспортного засобу, допустив виїзд на смугу зустрічного руху та зіткнення з автомобілем Mercedes, д.н.з. НОМЕР_2 . В результаті ДТП транспортні засоби: Toyota Rav-4 Hybrid, д.н.з. НОМЕР_1 ; Mercedes, д.н.з. НОМЕР_2 ; Toyota, д.н.з. НОМЕР_3 - отримали механічні пошкодження, чим порушив пункти 12.3 ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, ґрунтується на даних, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення від 10.06.2023 року серії ААБ № 079753, схемі місця дорожньо-транспортної пригоди, письмових поясненнях водіїв ОСОБА_3 та ОСОБА_5 від 09.11.2023, а також висновками експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_7 та ТОВ «Українська Експертна Компанія» ОСОБА_6 .
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Положеннями статті 1 КУпАП передбачено, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно з вимогами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі та в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Вимогами статті 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України врегульовано Законом України «Про дорожній рух» та п. 1.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
У відповідності до 2.3 ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:
а) перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу;
б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;
в) на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів;
г) під час руху на мотоциклі і мопеді бути в застебнутому мотошоломі і не перевозити пасажирів без застебнутих мотошоломів;
ґ) не забруднювати проїзну частину та смугу відведення автомобільних доріг;
д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
е) повідомляти дорожньо-експлуатаційним організаціям або уповноваженим підрозділам Національної поліції про виявлені факти створення перешкод для дорожнього руху;
є) не вчиняти дій, внаслідок яких може бути пошкоджено автомобільні дороги та їх складові, а також завдано шкоди користувачам.
Згідно пункту 12.3. ПДР України у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.
Відповідно до ст. 124 КУпАП порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення права керування транспортними засобами на строк від шести місяців до одного року.
Сукупність наявних у справі доказів свідчить про не дотримання ОСОБА_1 пункту 12.3 ПДР України.
Так, судом першої інстанції в судовому засіданні було допитано експертів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 . 
Експерт Галузінський О. констатував, що з технічної точки зору, в заданій дорожній ситуації невідповідність вимогам вище зазначених пунктів ПДР України, кожним із вказаних водіїв окремо, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.
Експерт ОСОБА_6 пояснив, що під час складання зазначеного висновку ним досліджувалися відеофайли механізму розвитку даної ДТП та він мав можливість встановити і встановив швидкість руху автомобіля Toyota Rav-4 Hybrid, д.н.з. НОМЕР_1 , яка становила 78 км/год.
За вказаних обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Твердження в апеляційній скарзі про те, що саме водій ОСОБА_3 порушив ПДР та створив небезпечну та аварійну ситуацію шляхом виконання розвороту, не впливає на вирішення даної справи, оскільки факт порушення ОСОБА_3 ПДР України встановлено постановою Вишгородського районного суду Київської області від 28.07.2023 року, якою останнього визнано винним в порушенні п. 10.4 ПДР України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Доводи апелянта про те, що відповідно до п. 1.4. ПДР кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила, а тому водій ОСОБА_1 мав право розраховувати на те, що він рухаючись по головній дорозі, мав перевагу в русі, є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 , повинен був негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, для уникнення зіткнення, тобто також зобов`язаний був дотримуватись ПДР, зокрема п. 12.3 ПДР України.
Отже судом першої інстанції з метою усунення розбіжностей, досліджено та оцінено наявні у справі докази в їх сукупності, допитано двох експертів, з`ясовано розбіжності, що мотивовано викладено в оскаржуваній постанові, та як наслідок ухвалено законне і обґрунтоване судове рішення. 
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної постанови у межах доводів і вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за наведених у постанові обставин, ґрунтується на належних і допустимих доказах, що узгоджуються між собою та в сукупності підтверджують факт недотримання ОСОБА_1 вимог п.п. 12.3 ПДР України, і ці порушення знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням вищенаведеної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
За вказаних обставин, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для висновку про незаконність постанови суду першої інстанції та, як наслідок, задоволення апеляційної скарги і скасування оскаржуваної постанови.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Вишгородського районного суду Київської області від 08 серпня 2024 роу про притягнення ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                               М.І. Оніщук