Номер провадження: 22-ц/813/3710/24 
Справа № 521/10053/13-ц
Головуючий у першій інстанції Гуревський В.К.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.11.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого судді Сєвєрової Є.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Сегеди С.М., 
за участю секретаря: Малюти Ю.С., 
учасники справи:
стягувач - ОСОБА_1 , 
боржник - ОСОБА_2 , 
заінтересована особа - Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,  на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2023 року у складі судді Гуревського В.К., 
встановив:
У серпні 2023 року, ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, стягувач ОСОБА_1 , заінтересована особа - Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, у якій просила суд скасувати заборону виїзду за межі території України ОСОБА_2 , яке було вжито на підставі ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 17.10.2014 року у справі №521/10053/13-ц.
Доводи заяви обґрунтувала тим, що в провадженні перебувала суду перебувала цивільна справа № 521/10053/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок розгляду якої 16 січня 2014 року Малиновським районним судом м. Одеси заочним рішенням, позов  ОСОБА_1 було задоволено: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 5838,40 грн. на відшкодування моральної шкоди 1500,00 грн., судовий збір 229,40 грн., що разом складає 7567,80 грн. 17 жовтня 2014 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси поданням Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про накладення заборони на виїзд боржника за межі території України було задоволено тимчасово заборонено ОСОБА_2 , громадянці України, виїзд за межі території України до повного погашення заборгованості за виконавчим листом № 521/10053/13-ц від 17 квітня 2014 року. Згідно пошуку даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень та Єдиного реєстру боржників відомостей щодо наявності виконання рішення №521/10053/13-ц від 17 квітня 2014 року та наявності відомостей, де боржником виступала б ОСОБА_2 , а стягувачем був би  ОСОБА_1 немає.
З метою отримання інформації в рамках якого виконавчого провадження було заявлено подання Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про накладення заборони на виїзд боржника ОСОБА_2 за межі території України у справі №521/10053/13-ц, а також наявності на виконанні в будь-якому відділі державної виконавчої служби Одеської області інших виконавчих проваджень по примусовому виконанню виконавчого листа №521/10053/13-ц, виданого на підставі Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2014 року, представником ОСОБА_2 було подано адвокатський запит до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса).
З відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) вбачається, що :«Згідно даних АСВП встановлено, що у період з 25 квітня 2014 року по 04 грудня 2014 року у Першому Малиновському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (на теперішній час - Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), далі - відділ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №521/10053/13-ц, виданого 17 квітня 2014 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 7567,80 грн., яке завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на момент прийняття рішення). Надати більш детальну інформацію, не виявляється можливим, оскільки зазначене виконавче провадження знищено, у зв`язку з закінченням трирічного терміну його зберігання. Одночасно повідомляємо, повторно зазначений виконавчий документ на примусове виконання до відділів державної виконавчої служби в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не надходив».
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2023 року заяву представника  ОСОБА_2  про скасування тимчасового обмеження фізичної особи ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України за поданням Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у цивільній справі № 521/10053/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2  про стягнення майнової та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено: скасовано тимчасову заборону на виїзд за межі України ОСОБА_2 , яке було вжито на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2014 року у цивільній справі №521/10053/13-ц. Ухвалу направлено для виконання до Державної прикордонної служби України (вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601).
Не погодившись з вказаною ухвалою суду,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Малиновського  районного суду м. Одеси від 30 листопада 2023 року та у задоволені заяви ОСОБА_2 про скасування тимчасової заборони на виїзд за межі України ОСОБА_2 відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на момент звернення до суду з поданням, державним виконавцем були вчинені всі заходи, передбачені ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» на примусове виконання рішення суду щодо стягнення з боржника заборгованості, але вони результату не дали. На цей час відомо, що боржник є ФОП. Проте, жодних перерахувань з доходів боржника в рахунок погашення заборгованості здійснено не було, що свідчить про те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду. Приймаючи оскаржувану ухвалу від 30.11.23 по суті, суд надав можливість боржнику ухилитися від виконання рішення суду щодо погашення заборгованості та виїхати за межі України, чим позбав стягувача можливості отримати стягненні за рішенням суду грошові кошти.
Також скаржник зазначає, що оскільки рішення суду ОСОБА_2 не виконувалось, він звернувся до суду із позовом про стягнення з неї інфляційних втрат і 3% річних з моменту порушення грошового зобов`язання, за яким 19.10.2023, ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 19.10.2023 було відкрите провадження (справа №521/23261/23). 
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від сторін не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання, призначене на 14.11.2024 з`явилися: представник скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 та представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 . 
Представник Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції до суду не з`явився, хоча був повідомлений належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.        
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що в провадженні перебувала цивільна справа № 521/10053/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
16 січня 2014 року Малиновським районним судом м. Одеси ухвалено заочне рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 5838,40 грн., на відшкодування моральної шкоди 1500,0 грн., судовий збір 229,40 грн., що разом складає 7567,80 грн. 
На виконанні Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції знаходиться виконавчий лист № 521/10053/13-ц від 17 квітня 2014 року, виданий Малиновським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики, який боржником не виконується.
Перший Малиновський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції звернувся в суд з поданням про накладення заборони на виїзд боржника ОСОБА_2 за межі території України, посилаючись на те, що вона ухиляється від виконання рішення суду.
Ухвалою Малиновського районного суджу м. Одеси від 17 жовтня 2014 року заборонено ОСОБА_2 , громадянці України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , виїзд за межі території України до повного погашення заборгованості за виконавчим листом № 521/10053/13-ц від 17 квітня 2014 року. Копію ухвали направлено до Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та Державної прикордонної служби України для виконання.
Звертаючись до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи -  ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України за поданням Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у цивільній справі № 521/10053/13-ц, заявниця посилалася на те, що згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень та Єдиного реєстру боржників відомостей щодо наявності виконання рішення №521/10053/13-ц від 17 квітня 2014 року та наявності відомостей, де боржником виступала ОСОБА_2 , а стягувачем був би ОСОБА_1 немає.
Так, з метою отримання інформації в рамках якого виконавчого провадження було заявлено подання Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про накладення заборони на виїзд боржника ОСОБА_2 за межі території України у справі №521/10053/13-ц, а також наявності на виконанні в будь-якому відділі державної виконавчої служби Одеської області інших виконавчих проваджень по примусовому виконанню виконавчого листа №521/10053/13-ц, виданого на підставі Малиновського районного суду м. Одеси від 17 жовтня 2014 року, представником ОСОБА_2 було подано адвокатський запит до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса).
З відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області ПМУ МЮ (м. Одеса) вбачається, що :«Згідно даних АСВП встановлено, що у період з 25 квітня 2014 року по 04 грудня 2014 року у Першому Малиновському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (на теперішній час - Малиновський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), далі - відділ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №521/10053/13-ц, виданого 17 квітня 2014 року Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 7567,80 грн., яке завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на момент прийняття рішення). Надати більш детальну інформацію, не виявляється можливим, оскільки зазначене виконавче провадження знищено, у зв`язку з закінченням трирічного терміну його зберігання. Одночасно повідомляємо, повторно зазначений виконавчий документ на примусове виконання до відділів державної виконавчої служби в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не надходив».
Строк повторного пред`явлення виконавчого документа, який було повернуто 04 грудня 2014 року, сплинув 04 грудня 2017 року. 
Отже, станом на момент подання цієї заяви стягувач втратив право пред`явлення виконавчого листа до виконання, а отже й втратив можливість примусового стягнення боргу.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, районний суд виходив з того, що оскільки відсутні відкриті виконавчі провадження щодо боржника ОСОБА_2 , зокрема, виконавчого провадження щодо виконавчого листа №521/10053/13-ц, виданого 17 квітня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 7567,80 грн., тому є переконливі докази щодо можливості скасування встановленого тимчасового обмеження для ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст.33 Конституції України «право кожного вільно залишати територію України може бути обмежено лише законом».
Згідно і з ст. 313 Цивільного кодексу України «Фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом».
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-ХІІ право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Зміст норм Закону України «Про виконавче провадження» передбачає юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.
Відповідно до статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.
Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю вчасною». При чому, згідно ч. 3 зазначеної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.
Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 441 ЦПК України, суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.
Судовим розглядом справи встановлено, що на сьогоднішній день відсутні відкриті виконавчі провадження щодо ОСОБА_2 , а тому встановлена судом заборона виїзду за межі України не забезпечує справедливого балансу між несприятливими наслідками та цілями, на досягнення яких спрямоване зазначене обмеження. 
З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про задоволення заяви ОСОБА_2 про скасування тимчасової її заборони на виїзд за межі України. 
У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що на момент звернення до суду з поданням, державним виконавцем були вчинені всі заходи, передбачені ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» на примусове виконання рішення суду щодо стягнення з боржника заборгованості, але вони результату не дали. На цей час відомо, що боржник є ФОП. Проте, жодних перерахувань з доходів боржника в рахунок погашення заборгованості здійснено не було, що свідчить про те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду. Приймаючи оскаржувану ухвалу від 30.11.23 по суті, суд надав можливість боржнику ухилитися від виконання рішення суду щодо погашення заборгованості та виїхати за межі України, чим позбав стягувача можливості отримати стягненні за рішенням суду грошові кошти.
Проте вказані доводи скаржника є необґрунтованими, оскільки як було встановлено судом, виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа №521/10053/13-ц, виданого 17 квітня 2014 року Малиновським районним судом м. Одеси було завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції чинній на момент прийняття рішення), строк повторного пред`явлення виконавчого документа, який було повернуто 04 грудня 2014 року, сплинув 04 грудня 2017 року. 
Заперечуючи проти скасування обмеження у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду, ОСОБА_1 не надано доказів виконання дій спрямованих на виконання рішення суду від 16 січня 2014 року 
Будь-яких даних, що надалі існують підстави вважати, що ОСОБА_2 має можливість, проте свідомо ухиляється від виконання заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 січня 2014 року, матеріали справи не містять та скаржником надано не було.
Безпідставними є і твердження скаржника про те, що оскільки рішення суду ОСОБА_2 не виконувалось, тому він звернувся до суду із позовом про стягнення з неї інфляційних втрат і 3% річних з моменту порушення грошового зобов`язання, за яким 19.10.2023, ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 19.10.2023 було відкрите провадження (справа №521/23261/23). 
Разом з тим, судом встановлено, що на даний час відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження щодо ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, а тому законних підстав для обмеження її права, як громадянки України на тимчасовий виїзд з України немає. 
Підстав вважати, що ОСОБА_2 і в подальшому буде ухиляється від виконання судового рішення, що могло б бути підставою для тимчасового обмеження її у праві виїзду за межі України немає. 
При цьому, апеляційний суд зауважує, що будь-яке тимчасове обмеження у гарантованих Конституцією України прав особи, яке в момент його застосування мало легітимну мету, не може тривати постійно. 
Автоматична, необмежена заборона у праві виїзду за межі країни є порушенням статті 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод., а тому доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.
Судом першої інстанції вірно враховано наведені обставини, надано належну правову оцінку доводам заявника щодо необґрунтованості обмеження її у праві виїзду за межі України протягом тривалого часу, внаслідок чого суд дійшов вірного висновку про задоволення заяви про скасування такого обмеження.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 за межі України.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а  судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення. 
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2023 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 16.12.2024

Головуючий                                                         

Судді: