Справа № 166/937/24 	Головуючий у 1 інстанції: Фазан О. З. 	
Провадження № 22-ц/802/1065/24  	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
22 листопада 2024 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В., 
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 05 вересня 2024 року,

                                          В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року ТзОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду із зазначеним позовом.
Покликалось на те, що 10 серпня 2021 року між ТзОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 було укладено електронний кредитний договір № 327023-КС-002 про надання позичальнику кредитних коштів у розмірі 22000 грн, строком до 25 січня 2022 року, із сплатою відсотків за користування кредитом у розрахунку 0.86454777 % на добу. За цим договором комісія за надання кредиту становила 3300 грн.
Також позивач вказував, що відповідач ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на запропоновані товариством умови кредитного договору, підписавши цей договір через електронне повідомлення-одноразовий ідентифікатор та отримавши кредитні кошти на вказаний нею ж рахунок. Однак відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку із чим виникла заборгованість на загальну суму - 53413 грн 80 коп., що складається: з прострочених платежів по тілу кредиту - 22000 грн; прострочених платежів по процентах - 29290 грн 80 коп.; прострочених платежів за комісією - 2123 грн
Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 327023-КС-002 від 10 серпня 2021 року в сумі 53413 грн 80 коп., та сплачений ним судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп.
Рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 05 вересня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором № 327023-КС-002 від 10 серпня 2021 року в розмірі 48365 грн 20 коп., що складається: з суми прострочених платежів по тілу кредиту - 20823 грн; суми прострочених платежів по процентах - 27542 грн 20 коп. Відшкодовано позивачу понесені судові витрати за сплачений судовий збір у розмірі 2193 грн 25 коп.
Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, позивач ТзОВ «Бізнес Позика» подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив його скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позов повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не врахував умови укладеного кредитного договору та не надав їм належну правову оцінку.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення такими, що прийняте місцевим судом з додержанням норм матеріального та процесуального права, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування відсотків за користування кредитом, які позивач просив стягнути на свою користь, було здійснено без врахування сплаченої позичальником частини грошових коштів, які кредитодавець зарахував як відсоток за користування кредитом та комісією, а не як тіло кредиту, що вплинуто на розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача. 
Проте погодитись з таким висновком суду неможна.
Встановлено, що 10 серпня 2021 року між ТзОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 з використанням Інформаційно-телекомунікаційної системи був укладений договір про споживчий кредит № 327023-КС-002, шляхом обміну електронними повідомленнями, який підписано електронним підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором, за умовами якого останній надано кредит у розмірі 22000 грн строком на 24 тижні, з процентною ставкою за користування кредитом 0,86454777 % в день та комісією за надання кредиту в сумі 3300 грн.
Дані обставини не заперечує і сама відповідач.
Також з наявних в матеріалах справи письмових доказів вбачається, що згідно платіжного доручення № 30596 від 10 серпня 2021 року ТзОВ «Бізнес позика», на виконання умов зазначеного вище кредитного договору, перерахувало грошові кошти позичальнику ОСОБА_1 в сумі 22000 грн, а саме на рахунок відкритий в установі банку на її ім`я, вказаний факт також підтверджується випискою наданою банком про рух коштів на рахунку належному відповідачу.
З приєднаного до матеріалів справи розрахунку заборгованості сліду, що станом на 08 червня 2024 року за вказаним вище кредитним договором, з урахуванням сплаченої позичальником суми кредиту, у відповідача ОСОБА_1 перед позивачем існує кредитна заборгованість в ромірі 53413 грн 80 коп, яка складається із заборгованості по тілу кредиту – 22000 грн, заборгованості по відсотках – 29290 грн 80 коп. та заборгованості по комісії – 2123 грн. (а.с. 12).
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22).
Таким чином, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).
Включення до тексту кредитного договору умови про необхідність сплати відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 4 500 грн., а також подальше витребування нарахованої комісії позивачем з відповідача, колегія суддів вважає таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь ТзОВ «Бізнес Позика» заборгованості за комісією у розмірі 2123 грн, отже рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості за комісією підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення вказаної вимоги. 
Крім того, на думку колегії суддів, наданий відповідачем розрахунок кредитної заборгованості, який суд першої інстанції вважав належним та допустимим доказом та взяв за основу, ухвалюючи оскаржуване рішення, таким не є та спростовується письмовими доказами наданими позивачем, які відповідають умовам укладеного між сторонами спору кредитного договору.
Отже, наведене свідчить про безпідставність здійснення місцевим судом перерахунку заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача.
Згідно з частинами 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь ТзОВ «Бізнес Позика» судові витрати по сплату судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 229 грн 15 коп. та 327 грн 02 коп., що в загальному розмірі становить 556 грн 17 коп.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 05 вересня 2024 року в частині відмовлених позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Бізнес Позика» заборгованості по тілу кредиту, заборгованості за простроченими платежами по процентах та комісією за надання кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про їх задоволення.
Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

                                          У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» задовольнити.
Рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 05 вересня 2024 року в оскарженій частині про відмову у стягненні частини позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором № 327023-КС-002 від 10 серпня 2021 року в розмірі 5048 грн 80 коп. з яких: 1177 грн – заборгованість по тілу кредиту; 1748 грн 60 коп. – заборгованість по процентах; 2123 грн – заборгованість по комісії.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір у розмірі 556 грн 17 коп.
В решті залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді