Справа № 303/6596/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       26 листопада 2024 року м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

       головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
       суддів: Кожух О.А., Джуги С.Д.
       з участю секретаря судового засідання: Голубєвої Є.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 листопада 2022 року, ухвалене головуючим суддею Монич В.О., в справі за позовом ОСОБА_1 до Мукачівської міської ради у Закарпатській області, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва

встановив:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Мукачівської міської ради у Закарпатській області, ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва. 
В обгрунтування позову зазначає, що позивач являється співвласником квартири АДРЕСА_1 . 
В свою чергу ОСОБА_2 , на підставі рішення 44 сесії 7 скликання Мукачівської міської ради №1120 від 30 серпня 2018 року передана у власність земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,0073 га, кадастровий номер 2110400000:01:002:1138 (надалі – земельна ділянка) для будівництва індивідуальних гаражів. 
На спірній земельній ділянці знаходиться ряд обмежень, а саме, над гаражем проходить газопровідна труба, що прокладена до будинку АДРЕСА_2 ; також проходять лінії електропередач вуличного освітлення та лінії інтернету та телефонного зв`язку до будинку АДРЕСА_2 , а також бетонна опора електролінії вуличного освітлення. 
Вказане Рішення вважає протиправним, оскільки земельна ділянка передана відповідачу за рахунок земель багатоквартирного будинковолодіння АДРЕСА_2 , з порушенням вимог ст.42 Земельного кодексу України, а також Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 листопада 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Вказує що судом не взято до уваги інформативну довідку комунального підприємства «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 03 травня 2018 року №57-вих де зазначено, що згідно інвентарної справи будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 станом на 01.01.2013 зареєстровано шість квартир. Також до довідки надано копію генерального плану (схема) забудови багатоквартирного будинку із зазначенням площі прибудинкової території відповідно до рішення №195 від 30 травня 1953 року. Згідно рішення виконавчого комітету Мукачівської міської ради №195 від 30 травня 1953 року, зазначено що прибудинкова територія за будинком 53, куди і входить територія гаражу ОСОБА_2 позначено на генеральному плані забудови багатокварирного будинку АДРЕСА_2 , перебуває в користуванні за будинковолодіння АДРЕСА_2 площею 0,1394 га відповідно до вищезазначеного рішення. Даний об`єкт нерухомого майна (гараж) знаходиться на земельній ділянці багатоквартирного будинку 53.
Вказане обмежує права співвласників багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 , так як із власності багатоквартирного будинку незаконно вилучили частину спільного майна, яка належить всім співмешканцям багатоквартирного будинку.
Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи та справа розглянута однобічно, в зв`язку з чим суд прийшов до помилкового висновку.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про право власності на житло, видане 05.10.1999 року виконавчим комітетом Мукачівської міської ради народних депутатів, являється співвласником квартири АДРЕСА_1 (а.с.25).
Відповідно до інформаційної довідки КП «Мукачівське МБТІ та ЕО» від 03.05.2018 року № 57-вих, в домоволодінні за адресою АДРЕСА_2 станом на 01.01.2013 року зареєстровано шість квартир: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 та нежитлове вбудоване приміщення № НОМЕР_1 .
Згідно витягу з Державного земельного кадастру № НВ-2103719272019 від 28.08.2019 року, земельна ділянка кадастровий номер 2110400000:01:002:1138 за адресою АДРЕСА_2 відноситься до земель житлової та громадської забудови, цільове призначення – для будівництва індивідуальних гаражів (а.с.11).
19.06.2018 ОСОБА_2 звернулася до Мукачівської міської ради із заявою, в якій просила надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0073 га розташованої за адресою АДРЕСА_2 для будівництва індивідуального гаражу, додавши викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.
21.06.2018 міська рада прийняла рішення № 1057, яким ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаража в АДРЕСА_2 площею 0,0073 га.
Після виготовлення ФОП ОСОБА_3 проекту землеустрою 30.08.2018 Мукачівська міська рада рішенням № 1120 затвердила вказаний проект та надала ОСОБА_2 у власність вище згадану земельну ділянку. 
Таким чином, міська рада, діючи у межах своїх повноважень та з дотриманням передбаченого земельним законодавством порядку, правомірно передала у власність ОСОБА_2 спірну земельну ділянку, а тому суд не вбачав підстав для задоволення позову.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказував, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1 , а тому передача ОСОБА_2 земельної ділянки за рахунок прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку порушує його права як користувача вказаної земельної ділянки.
Відхиляючи заявлений позов, суд першої інстанції зазначив про ненадання позивачем належних і допустимих доказів того, що спірна земельна ділянка є частиною прибудинкової території багатоквартирного будинку в АДРЕСА_2 .
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Відповідно до положень частини третьої статті 12 та частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Поняття прибудинкової території визначено у статті 1 Закону України “Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку” від 14.05.2015 року № 417-VIII, а саме, це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.
Також, поняття терміну прибудинкова територія міститься в Правилах утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу 17.905.2005 року № 76, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за № 927/11207, а саме, це - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.
Таким чином, про те що певна земельна ділянка відноситься до прибудинкової території багатоквартирного будинку має свідчити відповідна містобудівна та землевпорядна документація, або ж акт на право власності чи користування земельною ділянкою.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).
Статтею 42 Земельного Кодексу України визначено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.
Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.
Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.
За приписами ст. 125 ЗК України обєднанню співвласників багатоквартирного будинку органами місцевого самоврядування надається дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будтинку, а після відповідного розроблення та погодження такого проекту, сформована земельна ділянка надається органом місцевого самоврядування обєднанню співвласників багатоквартирного будинку в постіне користування для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку. 
Якщо в будинку немає ОСББ, то реєструвати земельну ділянку можливо тільки при 100% згоді власників житлових і нежитлових приміщень будонку. Рішення про оформлення земельної ділянки приймається на зборах співвласників про що складається відповідний протокол. 

Однак, ОСОБА_1 не надав належних доказів того, що спірна земельна ділянка, яка передана у власність ОСОБА_2 , є частиною прибудинкової території багатоквартирного будинку в АДРЕСА_2 ,.
Відповідно до статті 12 ЗК України до повноважень, зокрема міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить право розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
Згідно зі статтею 38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.
За положеннями статей 40, 121 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки, зокрема для гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом, а саме для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 га. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 ЗК України. Зокрема, частини 6-9 зазначеної статті встановлюють, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема для будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.
Оскільки доказів токого, що спірна земельна ділянка відноситься до прибудинкової території багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 судом не встановлено, а тому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що така земельна ділянка належить до земель житлової та громадської забудови для будівництва індивідуальних гаражів, та знаходилась у комунальній власності Мукачівської міської ради.
Апелянтом не спростовано таких висновків суду першої інстанції та не надано доказів, що співвласниками житлового АДРЕСА_2 , уповноважено ОСОБА_1 діяти від їх інтересів.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що саме ОСОБА_1 , як позивач у відповідності до вимог частини першої статті 81 ЦПК України повинен доводити ті обставини, на які він посилався як на підставу свого позову.
Виходячи з принципів диспозитивності цивільного судочинства, ОСОБА_1 не довів належними і допустимими доказами заявлені позовні вимоги.
Відтак, вимоги апеляційної скарги за цієї обставини не можуть бути задоволеними, так-як це суперечило б вимогам цивільно-процесуального законодавства.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що судове рішення суду першої інстанції ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права, тому не мають правового значення у спірних правовідносинах.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява N 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Відтак, дослідивши усі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує можливість скасування чи зміни оскаржуваного рішення, і висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити на підставі приписів статті 375 ЦПК України, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись нормами статті 368, пункту 1 частини 1 статті 374, статей 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 листопада 2022 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 грудня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: