УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
16 грудня 2024 року
м. Київ
 
справа № 636/4667/23
провадження № 61-16546ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Харківського апеляційного суду від 22 листопада 2024 року у складі суддів: Тичкової О. Ю., Маміної О. В., Мальованого Ю. М., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
Заочним рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 18 грудня 2023 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів») задоволено.
Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 17 вересня 2024 року відмовлено у задоволені заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, 17 жовтня 2024 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу через підсистему «Електронний суд». 
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року відмовлено у звільненні ОСОБА_1 від сплати судового збору. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху з підстав несплати судового збору в розмірі 3 220,80 грн. Роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 18 грудня 2023 року визнано неподаною та повернуто скаржнику.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ухвалою Харківського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 18 грудня 2023 року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, недоліки апеляційної скарги не усунуто.
ОСОБА_1 12 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу, через представника ОСОБА_2 , на ухвалу Харківського апеляційного суду від 22 листопада 2024 року, в якій просил скасувати ухвалу апеляційного суду та направити справу до суду апеляційної інстанції для відкриття провадження.
Касаційна скарга обгрунтована тим, що висновки суду, викладені в ухвалі від 22 листопада 2024 року є передчасними та такими, що суперечать доступу до правосуддя. Суд апеляційної інстанції передчасно зробив висновок про повернення апеляційної скарги, оскільки ОСОБА_1 має законне право на звільнення від сплати судового збору, так як розмір її доходу не перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за 2023 рік. 14 жовтня 2024 року представником ОСОБА_1 було подано адвокатський запит № 842 до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області, в якому просили надати довідку про доходи ОСОБА_1 . Оскільки адвокатський запит був направлений 14 жовтня 2024 року, а відповідь на нього не була направлена до 17 жовтня 2024 року (до дня закінчення строку на апеляційне оскарження), сторона апелянта подала клопотання про звільнення від сплати судового збору без доказів, що підтверджують дану обставину. На момент постановлення ухвали від 05 листопада 2024 року Харківського апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху, представнику апелянта довідка про дохід ОСОБА_1 за 2023 рік від ГУ ДПС у Харківській області не надійшла, що потягло за собою постановлення ухвали від 22 листопада 2024 року про повернення апеляційної скарги та позбавило апелянта доступу до правосуддя. Неподання довідки про відсутність доходу не залежало від сторони апелянта. Тому, суд передчасно повернув апеляційну скаргу. І тільки 09 грудня 2024 року від ГУ ДПС у Харківській області надійшла відповідь за № 59625/6/20-40-12-03-11, в якій надана інформація про дохід ОСОБА_1 . Крім того, на утриманні ОСОБА_1 знаходиться мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є студенткою та стипендію не отримує.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до довідки, яка знаходиться в матеріалах справи, копію ухвали від 05 листопада 2024 року доставлено до електронного кабінету представнику ОСОБА_2 08 листопада 2024 року.
Однак станом на день винесення ухвали апеляційним судом 22 листопада 2024 року про повернення апеляційної скарги недоліки визначені ухвалою апеляційного суду від 05 листопада 2024 року не виконані.
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
У частинах першій та другій статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
За змістом частин шостої, сьомої статті 357 ЦПК України, частини третьої статті 185 ЦПК України, якщо недоліки апеляційної скарги не усунуті, у строк, встановлений судом, то апеляційна скарга повертається судом. 
Згідно з частинами першою та третьою статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
За практикою щодо застосування статті 6 Конвенції, наведеною, зокрема, у рішеннях ЄСПЛ у справах GEORGEL AND GEORGETA STOICESCU v. ROMANIA, KREUZ v. POLAND, сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином, щоб завдати шкоди самій суті цього права. Судовий збір має бути розумним, таким, що з урахуванням фінансового положення заявника може бути ним сплачений. Великий розмір судових витрат, який не враховує фінансового положення заявників, може бути розглянутий як такий, що непропорційно обмежує право на доступ до правосуддя.
ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави в цивільних спорах, і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження в цивільних справах (KREUZ v. POLAND, № 28249/95, § 59, ЄСПЛ, від 19червня 2001 року).
Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (KNIAT v. POLAND, № 71731/01, § 44, ЄСПЛ, від 26 липня 2005 року; JEDAMSKI AND JEDAMSKA v. POLAND № 73547/01, § 63, 64, ЄСПЛ, від 26 липня 2005 року).
Вимога про сплату судового збору є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (SHISHKOV v. RUSSIA № 78754/13, § 111, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 906/308/20 (провадження № 12-58гс23) зазначено, що: «відповідач у справі може за певних обставин (дійсної неспроможності сплатити судовий збір, підтвердженої належними доказами) бути звільненим від сплати судового збору або його сплата може бути відстрочена чи розстрочена, розмір судового збору може бути зменшений судом. Тобто за вказаних обставин з метою забезпечення права особи на судовий захист стаття 8 Закону України «Про судовий збір» може бути застосована за аналогією закону до іншої сторони спору (частина дев`ята статті 10 Цивільного процесуального кодексу України)».
Встановивши відсутність доказівнеспроможності за своїм майновим станом сплатити судовий збір, суд апеляційної інстанції обгрунтовано відмовив в задоволенні клопотання про звільнення від оплати судового збору та залишив апеляційну скаргу без руху та оскільки у встановлений судом строк особа, яка подала апеляційну скаргу, не виконала ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху, апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про повернення апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали апеляційного суду свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а касаційна скарга - необґрунтованою.
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Харківського апеляційного суду від 22 листопада 2024 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                           І. О. Дундар 
                                                                                     Є. В. Краснощоков
                                                                                     В. І. Крат