УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №935/374/24 Головуючий у 1-й інст. Янчук В. В. 
Категорія 70 Доповідач Борисюк Р. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року 

Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Борисюка Р.М.,
суддів         Павицької Т.М., Трояновської Г.С., 
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників у місті Житомирі цивільну справу №935/374/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення оплати додаткових витрат на дитину, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 05 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Янчук В.В. у місті Коростишів,

в с т а н о в и в:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся з даним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь частину коштів, сплачених за навчання доньки ОСОБА_3 у Національному Юридичному Університеті імені Ярослава Мудрого згідно Договору №0808-2 від 08 серпня 2023 року у сумі 15 850,30 грн. Судові витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування позову зазначав, що він проживав з ОСОБА_2 у цивільному шлюбі з 2006 року по 2014 рік. Під час спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4 . У 2014 році після припинення спільного проживання він переїхав до міста Харків, де мешкає по теперішній час, а донька залишилась проживати з ОСОБА_2 . Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 донька ОСОБА_4 переїхала до нього у Харків, проживає в його родині.
Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 17 березня 2021 року у цивільній справі із відповідача на користь ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання доньки. Згідно наказу Ректора Національного Юридичного Університету імені Ярослава Мудрого від 17 вересня 2023 року №515-С ОСОБА_4 зарахована з 01 вересня 2023 року студенткою 1 курсу очної денної форми здобуття освіти за спеціальностями за кошти фізичних та/або юридичних осіб. Зазначає, що станом на 21 січня 2024 року він сплатив за навчання доньки кошти згідно Договору №0808-2 від 08 серпня 2023 року про надання платної освітньої послуги для підготовки фахівця. Зокрема 18 серпня 2023 року -15 600 грн, 16 січня 2024 року – 15 850 грн, також у січні 2024 року ще - 250 грн, а всього 31 700 грн.
11 жовтня 2023 року він звернувся до відповідачки із заявою-пропозицією сплатити йому частину вказаних коштів, що у сумі становить 7 800,30 грн, але відповіді не отримав вимушений був звернутися до суду.
Враховуючи, що статтею 185 СК України передбачена участь у додаткових витратах на дитину обох батьків та невиконання відповідачкою таких обов`язків, змушений звернутися до суду із цим позовом.
Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 05 червня 2024 року у позові відмовлено. 
Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважає рішення суду таким, що не відповідає нормам матеріального права та процесуального права.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що однією із підстав відмови у задоволенні його позову, є те, що навчання дитини з метою здобуття професійної освіти, не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. 
Із такими висновками суду він не погоджується. Відповідачка у своєму відзиві на позовну заяву, зазначала, що він не радився з нею щодо навчання спільної доньки, хоча сама не мала бажання спілкуватися як з ним, так і з ОСОБА_5 . Вказані обставини судом не взяті до уваги.
Крім того, вважає, необгрунтованим посилання суду на відсутність у долучених до позову документах договору про навчання. Навчання доньки підтверджується наданими оригіналами квитанцій про сплату за навчання, де зазначено номер контракту (Договору) № 0808-2, що співпадає з Договором про навчання.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 08 серпня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та 14 листопада 2024 року справу призначено до розгляду.
На адресу Житомирського апеляційного суду 30 вересня 2024 року надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , в якому вона просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).
Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.4).
Як убачається з копії рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 17 березня 2021 року по цивільній справі №935/55/21 стягнуто із відповідачки аліменти на користь позивача на утримання їх дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1 197,50 грн щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 січня 2021 року і до повноліття дитини. Відповідно до відомостей ЄДРСР рішення суду набрало законної сили 17 квітня 2021 року (а.с.5-6).
Відповідно до витягу із наказу від 17 серпня 2023 року за № 515-с, ОСОБА_4 зарахована з 01 вересня 2023 року студенткою очної денної форми здобуття освіти за спеціальностями (спеціалізаціями) за кошти фізичних та/або юридичних осіб (а.с.7).
Позивачем надано до матеріалів справи копію довідки щодо реквізитів рахунку відкритого у АТ КБ «ПриватБанк» (а.с.8).
Згідно копії заяви-пропозиції від 11 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернувся у порядку досудового врегулювання до ОСОБА_2 про сплату частини коштів у сумі 7 804, 30 грн за навчання донки (а.с.9).
Встановлено, що позивачем за навчання доньки було сплачено грошові кошти, що підтверджуються платіжними документами. Зокрема, квитанцією до платіжної інструкції № 68705985 від 18 серпня 2023 року в сумі 15 600,00 грн; квитанцією до платіжної інструкції № 78750959 січень 2024 року в сумі 250,00 грн; квитанцією до платіжної інструкції №0.0.3418040104.1 від 16 січня 2024 року в сумі 15 850,00 грн (а.с.13).
Відмовляючи у позові, суд виходив з того, що навчання дитини з метою здобуття вищої освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.
Тому такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.
Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону і з ним погоджується колегія суддів із таких мотивів.
Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.
Право особи на освіту може реалізовуватися шляхом її здобуття на різних рівнях освіти, у різних формах і різних видів, у тому числі шляхом здобуття дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої освіти та освіти дорослих (частина третя статті 3 Закону України «Про освіту»).
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами 1 - 3 статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).
Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на свою користь 1/2 частину суми коштів за навчання повнолітньої доньки ОСОБА_5 . При цьому посилався на статтю 185 СК України та вказував, що витрати на навчання є додатковими витратами, які покладають на відповідача обов`язок з їх надання. 
Згідно із частини 1 статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (ст. 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Також, до подібного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 29 березня 2018 року у справі №642/36/16-ц, в якій зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина визначений главою 16 СК України, яка передбачає стягнення аліментів на період навчання і не передбачає стягнення додаткових витрат.
Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статті 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).
Саме такі висновки щодо застосування статті 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року №6-1296цс15 та у постановах Верховного Суду від 29 січня 2018 року справа №622/373/16-ц (провадження №61-1717 св 18), від 25 лютого 2020 року у справі №512/4397/17.
Також, Верховний Суд у своїй постанові від 26 серпня 2020 року у справі №336/1488/19 зауважив, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, адже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_4  є студенткою очної денної форми здобуття освіти за спеціальностями (спеціалізаціями) за кошти фізичних та/або юридичних осіб Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого. 
Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 17 березня 2021 року у справі №935/55/21, яке набрало законної сили 17 квітня 2021 року, стягувалися з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх дитини ОСОБА_4 у розмірі 1 197,50 грн щомісячно, але неменше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 січня 2021 року і до повноліття дитини.
Згідно зі статтею 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , досягла повноліття ІНФОРМАЦІЯ_4 і з цього часу втратила правовий статус дитини. 
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оскільки навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини та такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову, з висновком якого погоджується й апеляційний суд.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.
Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін.
За приписами частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.
Малозначними, зокрема, є справи, про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (пункт 3 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 05 червня 2024 року без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 15 листопада 2024 року.