Справа № 346/7420/23 
Провадження № 22-ц/4808/1325/24
Провадження №  22-ц/4808/1326/24  
Головуючий у 1 інстанції Третьякова І. В. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 листопада 2024 року м. Івано-Франківсь
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
                       судді-доповідача        Бойчука І.В.,
                       суддів:                Пнівчук О.В., Томин О.О.,
                       секретаря                        Кузнецова В.В.,
                       з участю                представників сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2  про захист честі, гідності та ділової репутації, за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 липня 2024 року та додаткове рішення Коломийського міськрайонного суду від 09 серпня 2024 року під головуванням судді Третьякової І.В. у м. Коломия,
в с т а н о в и в:
В грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 175 000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 2000 року зареєстрований, як фізична особа-підприємець та вже понад 23 роки займається підприємницькою діяльністю. Основним зареєстрованим видом його діяльності є «Діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами». Одним із додаткових видів діяльності являється «Оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами».
Свою діяльність здійснює відповідно до встановлених вимог законодавства та санітарних норм, що підтверджується витягом з ЄДР, актом від 28.08.2023, Експлуатаційним дозволом №26-08-07 від 03.10.2023. Починаючи з весни 2023 року, за адресою здійснення ним підприємницької діяльності: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 вчиняє перешкоди в здійсненні його діяльності та протиправні дії, які порочать чесне ім`я позивача як підприємця та платника податків. Дії відповідачки зводяться до закликів припинити займатися законною господарською діяльністю, обмеження здійснення такої діяльності, зокрема і здійснення різноманітних запитів і звернень до органів влади щодо припинення господарської діяльності. Практично кожного дня відповідач здійснює незаконну зйомку діяльності ОСОБА_1 , на яку він не давав своєї згоди, поводиться вульгарно, нецензурно висловлюється та викрикує непристойні і неправдиві вислови в сторону позивача, в тому числі, коли його контрагенти та інші особи, зокрема водії, постачають товар для здійснення діяльності, знаходяться на території його підприємства. Вказані дії завдають шкоди ОСОБА_1 як підприємцю, адже руйнується його репутація та, як наслідок, знижується обсяг поставок та відповідно і прибуток, від чого також залежить і надходження коштів у вигляді сплати податків до бюджету селища. Окрім того, ОСОБА_4 (разом із іншими трьома заявниками) 15.08.2023 звернулась із заявою до Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, в якій звела наклеп про вчинення позивачем екологічного злочину. У своїй заяві ОСОБА_4 зазначила: « ОСОБА_5 не дотримується санітарно-екологічних норм, після забою тварин Балковий ОСОБА_6 , викидає нутрощі, кістки, голови та шкіру корів на території даного цеху. Територія не обгороджена, всі нутрощі, кістки та інші рештки собаки розтягують по всіх сусідніх вулицях, через це на вулицях утворюється дуже неприємний запах, через який не можливо дихати. Це все відбувається через те, що всі нутрощі та інші решки розкладаються та гниють, через це на всіх нутрощах утворюються черв`яки та дуже багато мух. Також через це забруднюється грунт та повітря. Недалеко від даної бойні, приблизно метрів 50-70 знаходиться озеро, яке від грудня 2022 року до 14 серпня 2023 року повністю забруднене гнилими відходами від даної бойні. На даний момент в озері купатись не можливо, вода сильно забруднена та має неприємний запах. Внаслідок того, що ОСОБА_5 не дотримується закону, просила вжити заходів та закрити бойню ОСОБА_1 , яка, навіть в супереч закону, розташована за 50 метрів від житлових будівель». Після реєстрації такої заяви у Головному управлінні Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області було здійснено комісійну перевірку та обстеження цеху ОСОБА_1 , за наслідками якої складено та підписано акт від 28.08.2023, висновки якого повністю спростовують все зазначене ОСОБА_4 у її заяві від 15.08.2023. Зокрема перевіркою встановлено, що територія цеху обгороджена, відходів забою, а саме кісток на території цеху не виявлено, відсутній неприємний запах та витоки із території цеху, а також відсутні відходи забою на навколишній території. Однак, на цьому ОСОБА_4 не зупинилась та продовжила вчиняти дії, які протидіють законній господарській діяльності. 16.10.2023 року відповідач в соціальній мережі «Facebook» на сторінці Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області розмістила допис, в якому продовжила здійснювати наклеп щодо здійснення незаконної діяльності. У вказаному дописі відповідач розмістила аналогічну заяву, яку 15.08.2023 року подала до Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, в якій, серед іншого, безпідставно звинуватила позивача у вчиненні екологічного злочину, а також нею було здійснено заклики до закриття та припинення його господарської діяльності. Така недостовірна інформація, яка зазначена ОСОБА_4 , поширена серед необмеженого кола осіб з метою створення негативного уявлення щодо дій та поведінки позивача, чим порушено його особисті немайнові конституційні права, нанесено шкоди честі, гідності та діловій репутації. У вказаному дописі відповідачем розміщено фотографії, на деяких з яких зображено ОСОБА_1 , однак він дозволу на здійснення фото- чи відеозйомки не надавав, розповсюджувати свої фотографії поруч із ганебними наклепами, які негативно впливають на гідність та ділову репутацію, не погоджувався. Позивач зазначає, що інформація, яку поширює ОСОБА_4 , як шляхом безпідставних звернень до органів влади, так і шляхом розміщення у соціальної мережі «Facebook», при цьому у коментарях до допису відповідач зазначила Кабінет Міністрів України, Національну поліцію України, поліцію Івано-Франківської області та ОСОБА_7 (Міністра захисту довкілля та природних ресурсів України), тобто розрахований її допис на досить широке коло, що підтверджує масштаб нанесення йому шкоди, яка до того ж є недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 .
Позивач просив визнати недостовірною та такою, що порушує немайнові права на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, інформацію, викладену ОСОБА_4 у заяві від 15.08.2023 року, яка була подана до Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, а також яка повторно розміщена відповідачем у дописі від 16.10.2023 року у соціальній мережі «Facebook» у загальнодоступній групі - на сторінці Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, а також зобов`язати ОСОБА_4 протягом п?яти днів з дня набрання рішенням законної сили видалити відповідний допис від 16.10.2023 року. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації в розмірі 175 000 грн.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 25 липня 2024 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 .
Додатковим рішенням Коломийського міськрайонного суду від 09 серпня 2024 року стягнуто з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_4 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду та додаткового рішення суду.
Зазначає, що його господарська діяльність здійснюється відповідно до встановлених вимог законодавства та без їх порушення.
Факт завдання шкоди йому відповідачкою як підприємцю, зокрема шкоди його честі, гідності та діловій репутації, підтверджений належними доказами. Після здійснення перевірки відповідачкою продовжено вчиняти дії, які містять склад злочину.
В апеляційній скарзі сказано, що судом першої інстанції не надано оцінку протиправним діям відповідачки, які були вчинені після проведеної перевірки на підставі її заяви, тобто діям щодо поширення недостовірної інформації.
Відповідачка не мала права розповсюджувати фотографію із його зображенням без його згоди, оскільки таке розповсюдження є протиправним та спричиняє йому шкоду.
Поширена інформація яка розміщена у загальнодоступній групі соціальної мережі «Facebook» до якої має доступ кожен користувач є недостовірною та такою, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію. 
Відповідачка публічно стверджувала про вчинення ОСОБА_1 екологічного злочину. Що вказує на те, що жодних суджень чи припущень у поширеній інформації немає, а присутні тільки чіткі ствердні наклепи відповідачки.
Суд не дослідив змісту акту комісійної перевірки від 28.08.2023 року про порушення позивачем вимог законодавства.
Суд з незрозумілих причин не надав оцінку показам свідків, необґрунтовано зіслався у своєму рішенні на їхні пояснення як на достовірний доказ.
Також помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що в ході перевірки відомостей, зазначених в заяві, ГУ Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області дійсно було встановлено ряд порушень стосовно дотримання вимог законодавства про побічні продукти тваринного походження, а звернення відповідача мало під собою реальні підстави, що узгоджується з показами свідків, які в судовому засіданні вказували на ті ж обставини порушення ОСОБА_1 санітарно-екологічних норм при здійсненні забою тварин, що були викладені в колективній заяві та які частково знайшли своє підтвердження в ході проведеної державним органом перевірки.
Однак, апелянт вважає, що ні у зверненні відповідачки, ні у свідченнях свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в судовому засіданні не йшлось про вчинення ним порушення щодо ведення обліку в письмовому вигляді.
Суд першої інстанції зсилаючись на судову практику невірно її застосував.
Апелянт вважає, що суд провів розгляд справи формально та поверхнево на що вказує і текст самого судового рішення.
Жодних сумнівів, що поширена інформація стосується саме позивача не виникає, оскільки у поширеному відповідачкою дописі зазначено повні ініціали позивача, вказано вид його діяльності, а також міститься його фото.
Більше того, після поширення інформації, саме у позивача було проведено перевірку, яка у свою чергу повністю спростувала інформацію яку протиправно поширює відповідачка.
Поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідачки до ОСОБА_1 , що в свою чергу впливає на зниження його цінності як особи.
Також поширення недостовірної інформації відповідачкою створило негативну соціальну оцінку для нього та завдало шкоди його немайновим інтересам.
Відповідно до заяви про уточнення вимог, апелянт відмовився від вимоги апеляційної скарги в частині стягнення моральної шкоди і просить суд розглядати скаргу в частині оскарження рішення Коломийського міськрайонного суду про відмову у задоволенні основної вимоги - визнати недостовірною та такою, що порушує немайнові права на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації, інформацію, викладену ОСОБА_4  у заяві від 15.08.2023 року, яка була подана до Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, а також яка повторно розміщена відповідачем у дописі від 16.10.2023 року у соціальній мережі «Facebook» у загальнодоступній групі - на сторінці Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, а також зобов`язати ОСОБА_4 протягом п?яти днів з дня набрання рішенням законної сили видалити відповідний допис від 16.10.2023 року.
Щодо оскарження додаткового рішення зазначає, що воно підлягає скасуванню, оскільки є необґрунтованим і безпідставним.
При визначенні суми компенсації витрат понесених на правничу допомогу, потребують дослідження на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг, категорію складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Оцінюючи характер наданої адвокатом правничої допомоги, слід виходити з того, що при вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд мав врахувати, що підготовка відзиву у даній справі не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи.
Вказує на те, що для фахівця у галузі права, який отримав право на здійснення адвокатської діяльності, консультація, складання заяв, відзиву, тощо не може становити значного робочого часу.
На переконання апелянта, правова допомога, надана адвокатом, не могла затратити багато часу та зусиль, а тому заявлена ним сума в розмірі 8 000 грн є неспівмірною з обсягом наданих послуг щодо підготовки, формування матеріалів та консультації клієнта.
Надані представником відповідачки квитанції №1 і №18 не містять необхідних реквізитів та виписані адвокатом особисто, а тому не є належним фінансовим документом, який підтверджує факт донесення позивачем витрат на правову допомогу.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про захист честі, гідності та ділової репутації та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення такої вимоги та просить скасувати додаткове рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим і таким, що не підлягає скасуванню.
Доводи апелянта, викладені ним в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції та є такими, що дублюють аргументи позивача, зазначені ним у своїй позовній заяві та у відповіді на відзив, які були перевірені судом першої інстанції та яким вже була надана оцінка.
Аргументи позивача, викладені в апеляційній скарзі, обґрунтовані порушенням його особистих немайнових прав, а саме його честі, гідності та ділової репутації.
При цьому, на думку позивача, зазначені порушення мали місце при зверненні відповідачки з заявою до Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області та заявою від 16.10.2023, розміщеній відповідачем на офіційній сторінці Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області у соціальній мережі «Facebook», зокрема позивач акцентував увагу колегії суддів на те, що відомості, зазначені у вказаних заявах не відповідають дійсності, є приниженням з боку відповідача та проявом тиску на нього. 
Однак, позивачем не враховано, що відповідач зверталась не до невизначеного кола осіб, як зазначено ним в апеляційній скарзі, а виключно до уповноваженого контролюючого органу державної влади - Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, із зверненнями у яких були зазначено конкретні факти та обставини про порушення позивачем вимог екологічного законодавства, які підлягали перевірці вищевказаним органом в силу наданих йому повноважень, при цьому за результатами цих перевірок окремі факти порушень позивачем підтвердились, що визнається і самим позивачем, а також підтверджується матеріалами справи.
Таким чином, відповідач, звертаючись до вказаного органу державного контролю, не поширював недостовірну інформацію для невизначеного кола осіб, а реалізовував своє право на звернення до органу державної влади.
Звернення відповідача до органу державної влади із заявами про перевірку законності здійснення діяльності позивача є її конституційним правом і викладення у таких звернення певних обставин та фактів, що з точки зору чинного законодавства та судової практики, не вважається поширенням неправдивих відомостей і жодним чином не порушує такі особисті немайнові права позивача, як його честь, гідність та ділова репутація.
При цьому, повторне звернення відповідача до вищевказаного органу державного контролю після проведення ним відповідної перевірки діяльності позивача, яке останнім трактується як порушення його особистих немайнових прав, також є законним правом відповідача.
Позивачем не враховано, що у матеріалах справи наявні докази, які свідчать про те, що сторінка у соціальній мережі «Facebook», де відповідачем було викладено інформацію про порушення позивачем норм екологічного законодавства, є офіційною сторінкою Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, яка була створена спеціально для таких звернень, що підтверджується самим цим контролюючим органом у своєму листі на адресу відповідача.
При цьому, саме Головне управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, а не відповідач, визначає та регулює обсяг доступу до інформації, розміщеної на цій сторінці, має технічну можливість зробити цю інформацію закритою або відкритою для широкого кола осіб, а тому звинувачення позивача у розповсюдженні позивачем неправдивої інформації невизначеному колу осіб є безпідставними.
Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
В судовому засіданні, яке відбувалося в режимі відеоконференції, представник позивача апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній. 
Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечив.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення та додаткового рішення у цій справі без змін, а скарги без задоволення, ураховуючи таке.
Встановлено, що з витягу із сайту «YOUCONTROL», яка містить також реєстраційні дані і про ФОПів України вбачається, що ОСОБА_1 з 06.10.2000 зареєстрований як фізична особа-підприємець. Основним видом його діяльності відповідно до КВЕД 46.11 є діяльність посередників у торгівлі сільськогосподарською сировиною, живими тваринами, текстильною сировиною та напівфабрикатами (том 1, а.с. 20-23).
Відповідно до експлуатаційного дозволу №26-08-07 від 03.10.2023 ФОП ОСОБА_1 здійснює свою діяльність в забійному цеху, розташованому в АДРЕСА_1 . В п. 6 експлуатаційного дозволу вказано, що видом діяльності являється – забій, потужність з розбирання та обвалювання м`яса, виробництво кускового м`яса (том 1, а.с. 29).
Відповідачка ОСОБА_4 , а також інші особи ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , 14.08.2023 року звернулись із заявою до начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, в якій зазначили, що вони проживають у АДРЕСА_1 , і повідомили про екологічний злочин, який створив ОСОБА_1 , володіючи законсервованим ковбасним цехом по АДРЕСА_1 (колишня Руднєва), там приймає живих тварин на забій, не дотримуючись санітарно-екологічних норм. Після забою тварин Балковий ОСОБА_6 , викидає нутрощі, кістки, голови та шкіру корів на території даного цеху. Територія не обгороджена, всі нутрощі, кістки та інші рештки собаки розтягують по всіх сусідніх вулицях, через що на вулицях утворюється дуже не приємний запах, через який не можливо дихати. Це все відбувається через те, що всі нутрощі та інші рештки розкладаються та гниють, через це на всіх нутрощах утворюються черв`яки та багато мух. Також через це забруднюється грунт та повітря. Недалеко від бійні за метрів 50-70 знаходиться озеро, яке від грудня 2022 року до 14 серпня 2023 року повністю забруднене відходами від цієї бійні, а вода сильно забруднена та має не приємний запах. Внаслідок того, що Балковий ОСОБА_6 не дотримується закону. Неналежне поводження з рештками вбитих тварин є загрозою доля поширення небезпечних інфекцій, спільних для людини та тварини, як туберкульоз та інші. Також у заяві автори просили вжити заходів та закрити бійню ОСОБА_1 , яка, навіть в супереч закону близько розташована від житлових будівель, дана особа своїми діями загрожує здоров`ю людей та дітей і навколишньому середовищу (том 1, а.с. 24-26).
Відповідно до акту обстеження від 28 серпня 2023 року, комісійною перевіркою у складі: заступника начальника Коломийського міського відділу КРУГУДПС в Івано-Франківській області, поліцейського офіцера громади, головного спеціаліста Городенківського відділу КРУГУДПС, головного спеціаліста земельного відділу Гвіздецької селищної ради в присутності власника законсервованого цеху ОСОБА_1 , встановлено, що територія цеху обгороджена. На час перевірки слідів забою тварин не виявлено. Відходів забою, а саме кісток на території цеху не виявлено, неприємного запаху не було, витоків із території цеху не виявлено. На навколишній території цеху відходів забою немає. У висновку вказано, що фактів порушення ЗУ «Про відходи» на час обстеження даного цеху не виявлено (том 1, а.с. 27-28).
Відповідно до долучених до справи скриншотів, 16 жовтня 2023 року у соціальній мережі «Facebook» на сторінці Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області Танею Сидір розміщено допис, адресований Начальнику Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, в якому зазначений тест заяви від 14.08.2023 року, а також до допису розміщено фото позивача та фото рештки тварин, відеозаписи, здійснені поряд з територією забійного цеху. У коментарях до допису відповідач зазначила Кабінет Міністрів України, Національну поліцію України, Поліцію Івано-Франківської області, ОСОБА_12 .
З повідомлення ГУ Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області №02/4674-23 від 21.11.2023 убачається, що їхніми спеціалістами було проведено два позапланові заходи державного контролю ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання оператором ринку вимог законодавства про харчові продукти (22.09.2023 та 29.09.2023). За результатами проведених позапланових заходів державного контролю видано припис. Невідповідності, згідно термінів, прописаних у приписі - усунуто. Відповідно до звернення від 16.10.2023р. до ГУ Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області та 25.10.2023р. до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів 15-16.11.2023 спеціалістами ГУ проведено позаплановий захід державного контролю ФОП ОСОБА_1 . Під час інспектування виявлено ряд інших порушень стосовно дотримання оператором ринку вимог законодавства про побічні продукти тваринного походження, про що видано припис та складено протокол про адміністративне правопорушення. Контроль за виконанням припису, згідно встановлених термінів покладено на Коломийське районне управління ГУ Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області (том 1, а.с. 62-64).
В листі Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області за № Вих-02/4728-23 від 24.11.2023 вказано, що спеціалістами ГУ Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області 15-16.11.2023р. проведено позаплановий захід державного контролю ФОП ОСОБА_1 , під час якого встановлено, що побічні продукти тваринного походження непризначені для споживання людиною, складуються в окремому облаштованому приміщенні, яке ізольоване та закрите. ФОП « ОСОБА_1 » має укладені договори з ПАТ «Агро-продукт» на послуги по утилізації, переробці відходів тваринного походження від 01.09.2023 № 25 та КП «Гвіздецький комбінат комунальних підприємств» Гвіздецької селищної ради по викачці нечистот з вигрібних ям від 06.09.2023 №15. За результатами позапланового заходу державного контролю видано припис та складено протокол про адміністративне правопорушення (том 1, а.с. 59-61).
На офіційній сторінці Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області в мережі «Facebook», у 2018 році було створено однойменну відкриту групу, метою якої було донесення до учасників групи новин та інформації про діяльність ГУ. З часом дана група стала неактуальною через розпорошення читацької аудиторії та дублювання інформації, що висвітлювалася на офіційній сторінці ГУ в «Facebook» та на офіційному ВЕБ-сайті. На даний час діяльність групи призупинена, але подане ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 звернення все ще розміщене в даній групі. Після розміщення звернення його було скопійовано та зареєстровано в електронній системі документообігу ГУ та подано до розгляду. Крім того, через Facebook Massenger було запропоновано офіційно подати звернення через систему електронних звернень, що розміщена на сайті ГУ або надіслати його на офіційну електронну адресу ГУ.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст. 2 ЦПК України).
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Згідно ч.1, 2 ст. 50 ЦК України право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.
До підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин (ч.1 ст. 51 ЦК України).
При цьому за зміст статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.
Згідно зі статті 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.
Згідно із ст. 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел (інформація органів державної влади, органів місцевого самоврядування, звіти, стенограми тощо), не зобов`язана перевіряти її достовірність та не несе відповідальності в разі її спростування. Фізична особа, яка поширює інформацію, отриману з офіційних джерел, зобов`язана робити посилання на таке джерело.
Згідно із ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Статтею 277 ЦК України встановлено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших медіа, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж медіа в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Таким чином, розглядаючи справи, предметом позову в яких є спростування недостовірної інформації, суди повинні враховувати, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.11.2019 у справі № 904/4494/18.
Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
У положенні абз. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 № 1 роз`яснено, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 за №1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.
У пункті 75 рішення ЄСПЛ від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» зазначено, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести.
Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.
Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.
Аналіз зазначеного національного законодавства та ст. 10 Конвенції і практики її застосування свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежить від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.
Згідно ст. 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, медіа, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов?язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації.
Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №755/7842/16-ц, від 24.04.2019 у справі №209/1936/17, від 05.10.2021 у справі №757/41356/18-ц, від 21.01.2019 у справі № 640/593/17, від 13.03.2019 у справі №918/233/18, від 16.10.2019 у справі №209/2687/16-ц.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.02.2021 у справі № 487/6565/16-ц, надана відповідачем правоохоронним органам інформація, що містить певні відомості про позивача, повідомлені не з метою поширення негативної інформації про неї, а з метою перевірки цієї інформації уповноваженими на це законом посадовими особами в установленому законом порядку. Вказані дії, здійснені відповідачем, не є поширенням недостовірної інформації щодо позивачки у розумінні статті 277 ЦК України. У разі ненадання позивачем доказів того, що метою цих дій було приниження честі, гідності та ділової репутації, відсутні підстави для спростування такої інформації.
Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що не підлягають задоволенню вимоги позивача в частині визнання неправдивою, недостовірною та такою, що порушує честь, гідність та ділову репутацію інформацію, подану в заяві від 14.08.2023 та повторно розповсюджену в соціальній мережі «Facebook» на сторінці Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області.
Звернення відповідачки та інших осіб із заявою від 14.08.2023 до Головного управління Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області було реалізацією їхнього конституційного права, тому викладені ОСОБА_4 в своєму зверненні певні обставини та факти про ОСОБА_13 , є її оціночними судженнями та не можуть вважатися поширенням неправдивих відомостей і жодним чином не порушують такі особисті немайнові права позивача, як його честь, гідність та ділова репутація.
З приводу порушень прав позивача розміщенням допису від 16.10.2023 у соціальній мережі «Facebook», судом вказано, що зміст вказаного листа свідчить про те, що власником офіційної сторінки в «Facebook» на якій було розміщено спірний допис, є ГУ Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, який займається його адмініструванням та може впливати на відкритість/закритість розміщеної на ньому інформації, в тому числі щодо звернень громадян. Розміщуючи допис ОСОБА_4 технологічної можливості вплинути на технічні налаштування у конфіденційності або обмеженні доступу до нього, змоги не мала. ОСОБА_1 вимоги до ГУ Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області, як власника інтернет-сторінки, не пред`являлися. Тому, відповідач не може нести відповідальність за вільність доступу до офіційної сторінки в «Facebook» на якій було розміщено допис.
Розміщення фото в дописі на офіційній сторінці в «Facebook» ГУ Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області було зумовлено необхідністю підтвердження тих обставин, які були викладені в колективній заяві відповідача та інших осіб, адресованій до цього державного органу, з метою прийняття заходів щодо усунення порушень в господарській діяльності ОСОБА_1 .
Істотним для вирішення спору суд визнав те, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, яка займається виготовленням м`ясних продуктів харчування і його діяльність викликає підвищену громадську зацікавленість у споживачів та мешканців смт.Гвіздець до технології та дотримання санітарно-гігієнічних норм при виготовленні ним продукції.
Тому навіть за відсутності згоди ОСОБА_1 , оспорювані дії відповідачки не суперечать вимогам ч. 3 ст. 308 ЦК України, яка надає можливість поширювати фото без дозволу фізичної особи, яка зображена на ній для захисту інтересів інших осіб на чисте довкілля на якість виготовленої позивачем продукції. Судом також враховано, що опубліковане відповідачкою фото не містить інформації, яка має конфіденційний, таємний чи службовий характер, чи інформації надто відвертого чи особистого характеру.
З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Доводи апелянта, що відповідачка не мала права розповсюджувати фотографію із його зображенням без його згоди, оскільки таке розповсюдження є протиправним та спричиняє йому шкоду є необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до ст. 307 ЦК України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Фізична особа, яка погодилася на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, може вимагати припинення їх публічного показу в тій частині, яка стосується її особистого життя. Витрати, пов`язані з демонтажем виставки чи запису, відшкодовуються цією фізичною особою. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом.
ЄСПЛ у рішенні від 07 лютого 2012 року у справі «Von Hannover v. Germany», заяви № 40660/08, 60641/08, зазначив, що зображення особи є одним із головних атрибутів її особистості, оскільки воно розкриває унікальні характеристики особи і відрізняє особу з-поміж інших. Право на захист свого зображення є одним із головних складових особистого розвитку, яке передбачає, передусім, право особи контролювати використання цього зображення, зокрема і не дозволяти його опублікувати. При встановленні балансу між захистом приватного життя та свободою вираження поглядів ЄСПЛ наголошує на необхідності враховувати, по-перше, внесок, зроблений фотографією або статтею до обговорення, що має загальний інтерес. Визначення того, що є предметом загального інтересу, залежатиме від обставин справи. Зокрема Суд визнавав існування такого інтересу не лише в публікаціях стосовно політичних питань чи злочинності, але також коли воно стосувалося спорту або відомих митців. Проте, чутки про подружні проблеми президента республіки або фінансові труднощі відомого співака не були визнані предметом загального інтересу. По-друге, наскільки широко відомою є відповідна особа і яка тема повідомлення. Роль або посада відповідної особи і характер діяльності, яка є темою повідомлення і/або фотографії, є іншим важливим критерієм, пов`язаним із попереднім. У зв`язку з цим потрібно розрізняти приватних осіб і осіб, котрі діють в публічному контексті, як політичні або публічні постаті. Отже, у той час як невідома громадськості приватна особа може вимагати особливого захисту свого приватного життя, це не стосується публічних осіб. Існує фундаментальна відмінність між повідомленням фактів, здатних зробити внесок в обговорення у демократичному суспільстві і пов`язаних, наприклад, з політиками, які здійснюють свої офіційні повноваження, і повідомленням подробиць із приватного життя особи, котра не має таких повноважень. По-третє, попередня поведінка відповідної особи. Поведінка відповідної особи до оприлюдненням повідомлення або те, що фотографія і пов`язана з нею інформація вже з`являлися у попередній публікації, також є фактором, який потрібно брати до уваги. Проте, сам факт попереднього співробітництва з пресою не може бути аргументом для позбавлення відповідної сторони усього захисту від оприлюднення спірної фотографії. По-четверте, зміст, форма і наслідки публікації. Спосіб, у який фотографія або звіт оприлюднені, і спосіб, у який відповідна особа зображена на фотографії або у звіті, також може бути фактором, який потрібно брати до уваги. Обсяг, у якому було поширено звіт і фотографію, також може бути важливим фактором, залежно від того, чи є газета загальнонаціональною або місцевою, і має велику чи обмежену передплату. По-п`яте, обставини, за яких було зроблено фотографії. Тобто, чи сфотографована особа дала свою згоду на фотографування і на оприлюднення фотографій, або ж це було зроблено без повідомлення її, чи обманом, чи іншими незаконними засобами. Також потрібно звернути увагу на характер і серйозність втручання і на наслідки для відповідної особи оприлюднення фотографії. Для приватної особи, невідомої для громадськості, оприлюднення фотографії може становити більше втручання, ніж друкована стаття.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 ЦК України фотографія, інші художні твори, на яких зображено фізичну особу, можуть бути публічно показані, відтворені, розповсюджені лише за згодою цієї особи, а в разі її смерті - за згодою осіб, визначених частиною четвертою статті 303 цього Кодексу. Фотографія може бути розповсюджена без дозволу фізичної особи, яка зображена на ній, якщо це викликано необхідністю захисту її інтересів або інтересів інших осіб.
Тлумачення статті 308 ЦК України дає підстави стверджувати, що за загальним правилом фотографія, на якій зображено фізичну особу, може бути публічно показана, відтворена, розповсюджена тільки за згодою фізичної особи. Винятком є випадки, за яких фізична особа позувала авторові за плату, або ж це викликано необхідністю захисту інтересів зображеної фізичної особи або інтересів інших осіб.
Втім, в останньому випадку потрібно враховувати, що використання будь-якої інформації, що посягає на приватність особи, має бути виправдана переважаючим публічним інтересом. Для уникнення неправомірного втручання у приватне життя особи потрібно утриматися від публікації відверто особистих фотографій, якщо тільки це безпосередньо не стосується питання публічного інтересу.
Законодавство не визначає, як має бути оформлена згода фізичної особи на використання фотографії з її зображенням. Тобто, надаючи оцінку існуванню відповідної згоди, потрібно враховувати, що згода може бути надана у письмовому вигляді, усно, а також у формі мовчазної згоди.
Мовчазна згода може проявлятися в тому, що особа знала й бачила, що її знімають на фото чи відеокамеру, але не висловила своїх заперечень щодо проведення зйомок, а також у випадку самостійного розміщення фото чи відеозображення для необмеженого кола користувачів і без зазначення про існування авторських чи суміжних прав на них.
Тому відкритий доступ до інтернет-сторінки, внаслідок чого фотографія позивача могла бути доступна для всіх користувачів, не може бути пов`язаним з неправомірними діями ОСОБА_4 .
Доводи апелянта, що поширена інформація, яка розміщена у загальнодоступній групі соціальної мережі «Facebook» і до якої має доступ кожен користувач є недостовірною та такою, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію, є необгрунтовними.
Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет належним відповідачем є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.
В листі від 24.11.2023р. за № Вих-02/4728-23 ГУ Держпродспоживслужби в Івано-Франківській області вказало, що на даний час діяльність групи призупинена.
Доводи апелянта про те, що суд не надав оцінку показам свідків та необґрунтовано зіслався у рішенні на їхні пояснення як на достовірний доказ, також не спростовують правильності рішення суду.
Зокрема, суд дав оцінку показанням свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та вказав, що звернення відповідачки мало реальні підстави, що узгоджується з показами цих свідків, які вказали на ті ж обставини порушення ОСОБА_1 санітарно-екологічних норм при здійсненні забою тварин, що були викладені в колективній заяві та які частково знайшли своє підтвердження в ході проведеної державним органом перевірки.
Суд погодився з тим, що викладені ОСОБА_4 в своєму зверненні обставини та факти про ОСОБА_13 не можуть вважатися поширенням неправдивих відомостей і жодним чином не порушують особисті немайнові права позивача, його честь, гідність та ділову репутацію.
Необґрунтованими є доводи апелянта про те, що правова допомога, надана адвокатом не затратила багато часу та зусиль, а тому заявлена сума в розмірі 8 000 грн є неспівмірною із обсягом наданих послуг щодо підготовки, формування матеріалів та консультації клієнта, а надані представником відповідачки квитанції №1 і №18 не містять необхідних реквізитів та виписані адвокатом особисто, а тому не є належним фінансовим документом, який підтверджує факт донесення позивачем витрат на правову допомогу.
Встановлено, що 18 січня 2024 року між адвокатським бюро «Василя Тарасенка» та ОСОБА_4 (відповідачем по справі) було укладено договір про надання правничої допомоги з додатком №1 (том 1, а.с. 165-172). Відповідно до п. 1.1.1 вказаного договору, предметом даного договору є надання клієнту правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу його діяльності в будь-якому статусі. Складення заяв, скарг, заперечень процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення. Представництво та захист інтересів клієнта у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та кримінального судочинства,провадження у справах про адміністративні правопорушення, а також в інших державних органах, органах місцевого самоврядування, правоохоронних органах, в тому числі під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях, перед фізичними та юридичними особами (п.1.1.2 вказаного договору).
Згідно розділу 6 договору про надання правничої допомоги від 18.01.2024року, розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правничу допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору. Така додаткова угода може бути викладена в формі додатку до договору, який набуває чинності з дня його підписання уповноваженими представниками сторін.
Відповідно до Додатку №1 до договору про надання правничої допомоги від 18.01.2024 року сторони домовились,що вартість послуг (гонорар) адвоката за договором про надання правничої допомоги становить 8000 гривень. Оплата послуг адвоката здійснюється двома платежами, а саме: перший платіж (аванс) у розмірі 4000 гривень клієнт сплачує бюро в день укладення договору про надання правничої допомоги, тобто18.01.2024; другий платіж у розмірі 4000 гривень клієнт сплачує бюро не пізніше наступного дня після розгляду цивільної справи (том 1, а.с. 172).
Квитанціями до прибуткового касового ордера №1 від 18.01.2024 та №18 від 25.07.2024 підтверджується належну сплата ОСОБА_4 на користь адвокатського бюро «Василя Тарасенка» 8000 грн по договору про надання правничої допомоги (том 1, а.с.173).
В акті приймання-передачі за договором про надання правничої допомоги від 18.01.2024 вказано чіткий перелік та найменування наданих адвокатом послуг та кількість витрачених ним годин в цивільній справі (том 1, а.с. 174-176).
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З врахуванням уточних вимог апеляційної скарги, де апелянт вказав, що відмовляється від оскарження рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди та оскаржує рішення тільки щодо вимоги про визнання інформації недостовірною та такою, що порушує його немайнові права на повагу гідності, честі та недоторканість ділової репутації, рішення суду першої інстанції від 25 липня 2024 року в частині стягнення моральної шкоди в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд дійшов висновків, що судом першої інстанції постановлені у цій справі рішення та додаткове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують їх законності та обґрунтованості. Підстав для їх скасування чи зміни з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. 
Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд 
       п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Коломийського міськрайонного суду від 25 липня 2024 року та додаткове рішення Коломийського міськрайонного суду від 09 серпня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 07 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        О.В. Пнівчук
                                                                               О.О. Томин