Справа № 463/2588/22                                Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є. 
Провадження № 22-ц/811/3159/23                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 грудня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
                головуючої: Н.П. Крайник 
суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри
                при секретарі: Л.М. Чиж
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 09 серпня 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за житло та зустрічним позовом ОСОБА_1    до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди,-
                                               в с т а н о в и в: 

       16.06.2022р. ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1 , в якому з уточненням позовних вимог просила стягнути з ОСОБА_1 29 000 грн орендної плати та 2 444 грн 62 коп. заборгованості за комунальні послуги.
       Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 10.09.2021р. уклала з ОСОБА_1 договір оренди, за яким надала останньому в оренду на 1 рік належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 . Згідно умов договору, орендар зобов`язувався не пізніше останнього дня місяця здійснювати плату за оренду, а також нести витрати по оплаті комунальних та інших послуг. До січня 2022 року відповідач належним чином виконував свої обов`язки, а в лютому повідомив, що у нього скрутне становище і попросив відстрочити платежі. В подальшому, відповідач не виконував належним чином свої зобов`язання по оплаті оренди квартири та комунальних послуг, внаслідок чого допустив заборгованість, що станом на 21.04.2023р. становить 29 000 грн. боргу по орендній платі та 2 444 грн. 62 коп. по оплаті комунальних послуг. Згодом борг був погашений лише частково. 
       24.10.2022р. ОСОБА_1 подав зустрічну позовну заяву, в якій просив визнати недійсним договір оренди від 10.09.2021р., стягнути зі ОСОБА_2 отримані нею кошти за цим договором в сумі 87 000 грн, моральну шкоду в розмірі 4000 грн та судові витрати.
       Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 свої вимоги обгрунтовував тим, що в орендованій квартирі він проживав разом з своєю цивільною дружиною, ОСОБА_3 та малолітньою донькою з особливими потребами ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До січня 2022 року він сумлінно сплачував передбачені договором платежі, які значно перевищували обумовлені до укладення договору суми через непомірно великі суми сплат за комунальні послуги. Зазначає, що перед укладенням договору, ОСОБА_2 декларувалось сплата комунальних в сумі близько 2 500 грн. на місяць, хоча в майбутньому квитанції приходили на суму понад 8 000 грн. Відтак вважає, що позивачка фактично приховала істотні умови договору та ввела його в оману, повідомивши про занижену вартість комунальних послуг. Адже знаючи про таку вартість послуг, він би не укладав договір оренди. Також зазначає, що з початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, ОСОБА_2 наполягала на збільшенні орендної плати, на що він категорично відмовився. Тоді остання створила умови, щоб він із сім`єю покинули квартиру, бажаючи здати таку іншим орендарям за значно більшою ціною. Окрім того, на вимогу ОСОБА_2 , в умовах воєнного стану, з малолітньою дитиною він все ж залишив квартиру. Наведені обставини завдали йому важких моральних страждань, які він оцінює у 4 000 грн. За таких обставин ОСОБА_1 вважає, що є підстави для повернення йому сум сплати за договором оренди. Згідно договору, сума орендної плати в місяць становила 14 500 грн. Ним було сплачено за період з вересня 2021 р. по лютий 2022 р. 14 500 х 6 = 87 000 грн., не враховуючи плати за комунальні послуги. Наведена обставина не заперечується ОСОБА_2 . Просив визнати недійсним договір оренди житлового приміщення, що розташоване у АДРЕСА_2 , укладений 10.09.2022р. та стягнути зі ОСОБА_2 кошти, отримані нею за договором оренди в сумі 87 000 грн., моральну шкоду в розмірі 4000 грн. та понесені судові витрати, зокрема за надання юридичної допомоги в розмірі 6 000 грн.
       Оскаржуваним рішенням позов ОСОБА_2 задоволено.
       Стягнуто з   ОСОБА_1    в користь ОСОБА_2    29 000 грн   орендної плати,   1 372 грн 12 коп.   заборгованості за   комунальні послуги та 992 грн 40 коп. судового збору, а всього 31 364 грн 52 коп.
       У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1    до ОСОБА_2    про визнання недійсним договору оренди від 10.09.21 року, стягнення коштів у розмірі 87 000 грн, переданих на виконання договору та відшкодування моральної шкоди - відмовлено.
       Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .
       Вважає його незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
       З рішенням суду не погоджується в повному обсязі, вважає таке незаконним та несправедливим.
       Звертає увагу на те, що перед укладенням договору оренди житла ОСОБА_2 декларувалось оплата комунальних у сумі близько 2 500 грн на місяць, хоча у майбутньому квитанції приходили на суму понад 8 000 грн. Відтак вважає, що позивачка фактично приховала істотні умови договору та ввела його в оману, повідомивши про занижену вартість комунальних послуг. Адже знаючи про таку вартість послуг, він би не укладав договір оренди. Саме через згадані обставини (зайво сплачені 27 000 грн) і почала виникати нібито «заборгованість», яка не перевищувала сплати орендної плати та сплати за комунальні послуги за два місяці поспіль і тим більше не перевищувала сум наперед не обумовлених/зайвих сплат. Також зазначає, що з початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, ОСОБА_2 наполягала на збільшенні орендної плати, на що він категорично відмовився. Тоді остання створила умови, щоб він із сім`єю покинули квартиру, бажаючи здати таку іншим орендарям за значно більшою ціною. Наведені обставини завдали йому важких моральних страждань. Тому вважає, що сума завданої йому моральної шкоди становить 4 000 грн та є обгрунтованою. Вважає, що позивачкою не доведено, що він не сплатив їй орендну плату в повному обсязі, адже договором не передбачено конкретного способу передачі коштів. Вважає, що навпаки, він здійснив переплату сум орендної плати та комунальних послуг. 
       Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задоволити.
       У засідання суду учасники справи не з`явилися, хоча належним чином повідомлялмся судом про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності по наявних матеріалах справи.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.        
       Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
       В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Відповідно до статті 638 ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Якщо застосувати ці положення до договору найму житла, договір найму житла вважатиметься чинним за дотримання таких умов: 1. договір найму укладено власником житла або уповноваженою ним особою (за довіреністю); 2. договір найму укладено у письмовій формі; 3. у договорі визначені істотні умови: сторони; предмет договору (житло, яке передається у найм); строк дії договору; орендна плата.
       За договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату (ч. 1 ст. 810 ЦК України).
       Частинами 1,3 ст. 820 ЦК України передбачено, що розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла. Якщо строк внесення плати за користування житлом не встановлений договором, наймач вносить її щомісяця.
       Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).(ст. 610 ЦК України).
       Судом встановлено, що 10.09.2021р. між сторонами спору було укладено договір оренди житлового приміщення, згідно якого власник житла - квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_2 , як орендодавець, передала орендареві ОСОБА_1 в користування вказану квартиру терміном на 1 календарний рік. За договором сторін орендна плата за квартиру складає 14 500 грн на місяць. Витрати по оплаті комунальних послуг сплачує орендар.
       Згідно п.2.2.5. договору орендар брав на себе обов`язок не пізніше останнього дня місяця здійснювати плату за оренду. Домовленість між сторонами щодо орендної плати була визначена до 10 числа поточного місяця.
       Пунктом 3.1.2. договору обумовлено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення плати за оренду.
       Задовольняючи позовні вимоги первісного позову ОСОБА_2 , районний суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за договором оренди жила не виконав, станом на 21.04.2023р. заборгував позивачці 29 000 грн - за березень та квітень 2022 року орендної плати та 1 372 грн. 12 коп. вартості комунальних послуг, оскільки житло було звільнено відповідачем 20.05.2022.
       Однак, з таким висновком районного суду колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.
       Матеріалами справи встановлено, що сторонами договору оренди квартири як на на час його укладення, так і в подальшому, не було передбачено, у який саме спосіб орендар повинен сплачувати орендодавцю орендну плату та плату за комунальні послуги. Враховуючи заперечення ОСОБА_1 , які він наводить у зустрічному позові, та який категорично заперечує розмір заборгованості, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не довела належними доказами наявність заборгованості відповідача на зазначену суму.
       Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком районного суду про відсутність підстав для задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання недійсним договору з підстав ввдення його в оману орендодавцем стосовно вартості комунальних послуг, оскільки розмір комунальних платежів не є істотною умовою договору оренди житлового приміщення.
       Враховуючи наведені вище доводи, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором оренди житла слід скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.
       В решті рішення суду залишити без змін.
       Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повний текст постанови складено - 17 грудня 2024 року.

       Керуючись ч. 5 ст. 268, ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

  п о с т а н о в и в:   

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволити частково.
       Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09 серпня 2023 року в частині задоволення позову ОСОБА_2   до ОСОБА_1   про стягннення 29 000 грн   орендної плати,   1 372 грн 12 коп.   заборгованості за   комунальні послуги та 992 грн 40 коп. судового збору, а всього 31 364 грн 52 коп. скасувати та в цій частині ухвалити нову постанову, якою у задоволенні цих позовних вимог відмовити. 
       В решті рішення суду залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
       Повний текст постанови складено 17 грудня 2024 року.

Головуючий:                                 Н.П. Крайник 

Судді:                                        Я.А. Левик

                                                                                       М.М. Шандра