П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/8020/21 
                                                                               Головуючий у 1-й інстанції:  Тарновецький І.І. 
Суддя-доповідач:  Граб Л.С. 
16 жовтня 2024 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Білої Л.М.  Сторчака В. Ю. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, у якому просила:
-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 05 січня 2021 року №968210181942 про відмову у переведенні ОСОБА_1 на пенсію державного службовця (по інвалідності) відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ (далі – Закон №3723-ХІІ);
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 у стаж державної служби період роботи: в Кам`янець-Подільській державній податковій інспекції з 22.05.1992 по 08.07.1992 року та з 24.11.1992 по 29.09.2006 року; в Державній податковій адміністрації у Хмельницькій області з 02.10.2006 по 09.01.2007 року; в Кам`янець-Подільській об`єднаній державній податковій інспекції з 10.01.2007 по 13.08.2013 року;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області перевести з 29 грудня 2020 року ОСОБА_1 на пенсію державного службовця (по інвалідності) згідно зі статтею 37 Закону №3723 з урахуванням стажу державної служби 25 років 2 місяці і 26 днів та призначити пенсію в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи ОСОБА_1 на державній службі, врахувавши заробіток зазначений у довідках Головного управління ДПС у Хмельницькій області: “Про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, вислуга років, ранг, надбавка за вислугу років)” від 12 листопада 2020 року №190/О/22-01-10-02-12 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 12 листопада 2020 року №191/О/22-01-10-02-12, здійснивши обрахунок і виплату пенсії з 29 грудня 2020 року з урахуванням проведених виплат без обмеження її максимального розміру та виплатити однією сумою без застосування нормативно-правових актів, які надають можливість для відстрочення чи розстрочення виплат.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.11.2021, яке було залишене без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2022, позовні вимоги задоволено частково:
-визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 05.01.2021 №968210181942;
-зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди з 22.05.1992 по 08.07.1992, з 24.11.1992 по 29.09.2006, з 02.10.2006 по 09.01.2007, з 10.01.2007 по 13.08.2013;
-зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 з 29 грудня 2020 року пенсію державного службовця по інвалідності ІІ групи відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного у довідках Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 12.11.2020 №190/О/22-01-10-02-12 та від 12.11.2020 №191/О/22-01-10-02-12, з урахуванням виплачених сум пенсії;
У задоволенні решти позовних вимог  відмовлено.
Постановою Верховного Суду від  11 січня 2024 року рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.11.2021 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 20.04.2022 у справі №560/8020/21  скасовано, а справу №560/8020/21 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від  30 квітня 2024 року позов задоволено частково:
-визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 05.01.2021 №968210181942;
-зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 періоди з 22.05.1992 по 08.07.1992, з 24.11.1992 по 29.09.2006, з 02.10.2006 по 09.01.2007, з 10.01.2007 по 13.08.2013;
-зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області перевести, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" з 29 грудня 2020 року в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначеної у довідках виданих Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, вислуга років, ранг, надбавка за вислугу років) від 12 листопада 2020 року №190/0/22-01-10-02-12 та про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 12 листопада 2020 року №191/0/22-01-10-02-12, з урахуванням проведених виплат, без обмеження її максимальним розміром.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги апелянт послався на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи із наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 в період з 14.08.2013 по 30.09.2017 отримувала пенсію по інвалідності згідно Закону №3723-ХІІ.
Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії ХМ №233787, виданої 17.02.2012, позивачка є інвалідом 2 групи.
З 01.10.2017 позивачка отримує пенсію по інвалідності згідно з Законом №1058-IV.
Відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 працювала: з 22.05.1992 по 08.07.1992 та з 24.11.1992 по 29.09.2006 в Кам`янець-Подільській державній податковій інспекції; з 02.10.2006 по 09.01.2007 в Державній податковій адміністрації у Хмельницькій області; з 10.01.2007 по 13.08.2013 в Кам`янець-Подільській об`єднаній державній податковій інспекції.
Згідно записів, які містяться у вказаній трудовій книжці, позивачці 30.12.1994 присвоєно спеціальне звання "Інспектор податкової служби ІІІ рангу", 01.10.1999 - спеціальне звання "Інспектор податкової служби ІІ рангу", 15.11.2004 - спеціальне звання "Інспектор податкової служби першого рангу".
29.12.2020 ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою щодо переведення з пенсії по інвалідності, обчисленої відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію по інвалідності згідно з Законом України "Про державну службу" з врахуванням довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 12.11.2020 №190/О/22-01-10-02-12 та від 12.11.2020 №191/О/22-01-10-02-12.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 05.01.2021 №968210181942 відмовлено позивачу у переведенні з пенсії по інвалідності, розрахованої відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію по інвалідності згідно Закону України "Про державну службу", оскільки нормами даного закону не передбачено призначення даного виду пенсії.
Про вказане рішення ОСОБА_1 відповідач повідомив листом від 17.02.2021 №2200-0304-8/9427.
Не погоджуючись з вказаною відмовою,  позивач звернулася до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обгрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Ст.6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі-Конвенція) регламентовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Рішенням Європейського суду з прав людини (далі-ЄСПЛ) від 19 квітня 1993 року у справі “Краска проти Швейцарії” встановлено: “Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути “почуті”, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами”.
Згідно положень ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Статтею 46 Конституції України гарантовано, що право на пенсійне забезпечення гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення. Зміст та обсяг права громадян на пенсійне забезпечення полягає у їх матеріальному забезпеченні шляхом надання трудових і соціальних пенсій, тобто щомісячних пенсійних виплат відповідного розміру в разі досягнення особою передбаченого законом віку чи визнання її інвалідом або отримання членами її сім`ї цих виплат у визначених законом випадках. Встановивши в законі правові підстави призначення пенсій, їх розміри, порядок обчислення і виплати, законодавець може визначати як загальні умови їх призначення, так і особливості набуття права на пенсію, включаючи для окремих категорій громадян пільгові умови призначення пенсії залежно від ряду об`єктивно значущих обставин, що характеризують трудову діяльність (особливості умов праці, професія, виконувані функції, кваліфікаційні вимоги, обмеження, ступінь відповідальності тощо). Законодавець повинен робити це з дотриманням вимог Конституції України, в тому числі принципів рівності та справедливості.
П.6 ч.1 ст. 92 Конституції України регламентовано, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
У ч.1 ст.37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 "Про державну службу", чинного до 01.06.2016 (далі Закон №3723) зазначено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року-страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
З 01.05.2016 набрав чинності Закон України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 (далі-Закон № 889-VIII), в Прикінцевих та Перехідних положеннях якого закріплено, що Закон № 3723-ХІІ (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII втратив чинність.
Так, пунктом 10 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Крім того, пунктом 12 розділу XI Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 889-VIII передбачено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року-страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями,-у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Водночас, за приписами ч. 9 ст. 37 Закону № 3723-XII пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч.1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.
Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії трудової книжки ОСОБА_1 працювала з 22.05.1992 по 08.07.1992 та з 24.11.1992 по 29.09.2006 в Кам`янець-Подільській державній податковій інспекції; з 02.10.2006 по 09.01.2007 в Державній податковій адміністрації у Хмельницькій області; з 10.01.2007 по 13.08.2013 в Кам`янець-Подільській об`єднаній державній податковій інспекції.
Згідно записів, які містяться у вказаній трудовій книжці, позивачці 30.12.1994 присвоєно спеціальне звання "Інспектор податкової служби ІІІ рангу", 01.10.1999 - спеціальне звання "Інспектор податкової служби ІІ рангу", 15.11.2004 - спеціальне звання "Інспектор податкової служби першого рангу".
Спеціальним законом, що визначав статус Державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності був Закон України від 04.12.1990 року №509-XII "Про державну податкову службу в Україні" (надалі - Закон України №509-XII).
Цим законом визначено, що посадовим особам органів державної податкової служби присвоюються спеціальні звання: головний державний радник податкової служби, державний радник податкової служби I рангу, державний радник податкової служби II рангу, державний радник податкової служби III рангу, радник податкової служби I рангу, радник податкової служби II рангу, радник податкової служби III рангу, інспектор податкової служби I рангу, інспектор податкової служби II рангу, інспектор податкової служби III рангу.
Колегія суддів звертає увагу, що як Законом №889-VIII від 10.12.2015, так і нормами діючих до нього Закону №3723-XII і Закону №509-ХІІ та Порядку №283 передбачалось зарахування до стажу державної служби роботи (служби) на посадах керівних працівників і спеціалістів в органах державної податкової служби та її територіальних органів.
Згідно із п.9 Порядку присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 року №839 (надалі - Порядок №839) посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 року №306 "Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями" (далі - Постанова №306) затверджено Порядок присвоєння рангів державних службовців, співвідношення рангів державних службовців і військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями згідно з додатками 1-10.
Вищенаведені норми підтверджують, що посадові особи контролюючих органів, в даному випадку податкового органу, віднесені до державних службовців за певними особливостями, тобто з присвоєнням спеціальних звань, які відповідають певним категоріям та рангам державних службовців.
Таким чином, в органах державної податкової служби присвоюються спеціальні звання, які прирівнюються до відповідного рангу державного службовця.
Верховний Суд України сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 08 жовтня 2013 року у справі № 21-275а13 вказано, що аналіз положень ст. 37 Закону № 3723, Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 року № 509-ХІІ (чинного на час роботи позивача в податковому органі) дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723.
Аналогічний підхід застосування означених норм права висловлений і Верховним Судом у постанові від 03.07.2018 року (справа № 586/965/16-а).
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в тій частині, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723.
Враховуючий вищезазначений стаж на посадах, що прирівнюються до посад державного службовця, колегія суддів вважає, що відповідачем безпідставно відмовлено позивачу у зарахуванні до стажу державної служби спірних періодів роботи на посадах в податковому органі. 
В той же час, Верховний Суд у постанові від 11 січня 2024 року у справі № 560/8020/21   встановивши обставини справи (зокрема і те, що позивач вже отримувала раніше пенсію державного службовця), суди сконцентрували свою увагу на наявності/відсутності у позивача права на пенсію державного службовця відповідно до пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі – Закон №889-VIII). Тобто, суди не вірно визначили предмет спору, що призвело до того, що позовні вимоги фактично залишились не вирішеними, а суди зобов`язали відповідача вчинити дії, які не були предметом позову (призначити позивачу пенсію, а не перевести позивача з одного виду пенсії на інший). Для вірного вирішення спору судам слід було встановити, чи має позивач право на переведення на пенсію державного службовця відповідно до 4-7 Прикінцевих положень Закону №1058-IV та, якщо має, чи зобов`язаний відповідач перерахувати таку пенсію з урахуванням нових довідок позивача про заробітну плату (тобто чи доцільне таке переведення відносно пенсії, які вже отримує позивач) та з урахування «старого» відсоткового значення пенсії по відношенню до заробітку позивача.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, з врахуванням висновків Верховного Суду у цій справі, колегія суддів вказує на таке.
Відповідно до 4-7 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, особи, пенсію яким переведено на пенсію на умовах цього Закону, у будь-який час можуть звернутися до органів Пенсійного фонду для переведення на пенсію/щомісячне довічне грошове утримання за нормами законів України "Про Кабінет Міністрів України", "Про державну службу", "Про Національний банк України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про судоустрій і статус суддів", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України із встановленням розміру пенсії, отримуваного до такого переведення, з 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому надійшла така заява.
В свою чергу, ч.1 ст.10  Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Отже,  за наявності в особи права на пенсію за різними законами або на різні види пенсії в межах одного закону, законодавець не забороняє останній після призначення пенсії, перейти з одного виду пенсії на інший, або звернутись до органу пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії за іншим законом. 
Варто зазначити і про те, що право позивача на вибір пенсії згідно Закону України "Про державну службу" та право вимагати такого обчислення встановлено законом не залежить від позиції суду чи відповідача щодо доцільності такого обчислення. Особа має право на перехід на інший вид пенсії і може ним скористатись, якщо, на її думку, це буде для неї бажаним.
Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 12 травня 2021 року у справі № 520/1972/19.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що підставою для відмови в переведенні позивачки на пенсію державного службовця, слугувала не недоцільність такого переведення, а відсутність у позивачки, на думку відповідача, необхідного стажу державного службовця та те, що як вважає відповідач, чинним законодавством не передбачено призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу".
Стосовно того чи зобов`язаний відповідач перерахувати  пенсію з урахуванням нових довідок позивача про заробітну плату та з урахування «старого» відсоткового значення пенсії по відношенню до заробітку позивача, колегія суддів вважає такі позовні вимоги передчасними оскільки питання щодо відсоткового розміру пенсії та врахування довідок про заробітну плату, відповідем ще не розглядалося. Однак зважаючи на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 січня 2024 року, які не можуть бути не враховані судом апеляційної інстанції при ухваленні судового рішення у даній справі, слід зазначити  наступне.
Як вказав Верховний Суд у  постанові від 11 січня 2024 року, до даних правовідносин підлягають застосуванню норми п.  4-7 Прикінцевих положень Закону №1058-IV, якими передбачено право осіб, яких переведено на пенсію на умовах цього Закону, у будь-який час можуть звернутися до органів Пенсійного фонду для переведення на пенсію із встановленням розміру пенсії, отримуваного до такого переведення.
Поряд з цим, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що пенсія позивачці має бути призначена у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця, що позивачем не оскаржується. 
Разом з тим, колегія суддів вказує на те, що пунктами 5 та 6 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 "Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб" передбачено, що форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики. У разі ліквідації державного органу довідку видає орган, який є правонаступником, а в разі його відсутності чи перейменування (відсутності) посад, у тому числі відсутності відповідних посад державної служби, довідка видається у порядку, встановленому Мінсоцполітики за погодженням із Нацдержслужбою.
Так, на момент звернення ОСОБА_1 із заявою про переведення її на пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ (29.2.2020), вимоги до форми довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям встановлені постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3 "Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям", зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.02.2017 за № 180/30048.
Як слідує зі змісту довідки  про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) №190/0/22-01-10-02-12 від 12.11.2020 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби № 190/0/22-01-10-02-12 від 12.11.2020, виданих ГУ ДПС у Хмельницькій області, останні видані за посадою головного державного інспектора станом на жовтень та листопад 2020 року.
Також,  у довідках зазначено, що на всі види оплати праці, включені в останні, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Між тим, колегія суддів зауважує, що позивач у даній справі звільнена з посади в податковому органі ще 13.08.2013, а відтак застосування при розрахунку пенсії державного службовця зі складових заробітної плати, з яких остання не сплачувала страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суперечитиме, як  нормам ч.1 ст. 37 Закону  № 3723-XII, так і п.  4-7 Прикінцевих положень Закону №1058-IV.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Доцільно відзначити, що здійснення дискреційних повноважень може в деяких випадках передбачати вибір між здійсненням певних дій і нездійсненням дії.
Акт, прийнятий у ході здійснення дискреційних повноважень, підлягає контролю відносно його законності з боку суду або іншого незалежного органу. Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Отже, суд не може перебирати на себе функції, які відносяться до виключної компетенції органів Пенсійного фонду, зокрема здійснювати розрахунок страхового стажу та нарахування пенсії.
Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі №752/20012/16-а, від 12 червня 2018 року у справі № 800/248/17, від 12 лютого 2019 року у справі №825/1602/17 та від 05 березня 2019 року у справі №2040/6320/18.
Ч.2 ст. 9 КАС України врегульовано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходять за межі завдань адміністративного судочинства.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що в даному випадку, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, необхідно вийти за межі частини заявлених позовних вимог та зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву, з врахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні.
Згідно частин 1-4 ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
П.2 ч.1 ст.315 КАС передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що необхідно частково скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти в цій частині нову постанову про часткове задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 243, 245, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області задовольнити частково.
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року скасувати  в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області перевести, здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про державну службу" з 29 грудня 2020 року в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зазначеної у довідках виданих Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, вислуга років, ранг, надбавка за вислугу років) від 12 листопада 2020 року №190/0/22-01-10-02-12 та про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 12 листопада 2020 року №191/0/22-01-10-02-12, з урахуванням проведених виплат, без обмеження її максимальним розміром.
Прийняти в цій частині нову постанову, якою позов задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.12.2020 про переведення на пенсію державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу”, з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні.
В решті позову в цій частині відмовити.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.  

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Біла Л.М.    Сторчак В. Ю.