ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року	Львів	Справа № 380/13585/24 пров. № А/857/21940/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді –                                                   Ніколіна В.В.,
суддів –                                                             Гінди О.М., Матковської З.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року (суддя – Гавдик З.В., м. Львів) у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови,-

                                                      ВСТАНОВИВ:

ГУ ПФУ у Львівській області у червні 2024 року звернулося до суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просив: скасувати постанову від 12.06.2024 ВП №74991279 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області в розмірі 5100,00 грн.. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області в добровільному порядку у межах своїх повноважень виконано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 у справі №380/19524/23, відтак постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про накладення штрафу від 12.06.2024 підлягає скасуванню, оскільки є незаконною та необґрунтованою та винесеною з порушенням вимог чинного законодавства.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року у задоволені позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення адміністративного позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що позивачем виконано в добровільному порядку, в межах своїх повноважень, рішення суду у справі № 380/19524/23. Вважає, що приймаючи постанову про накладення штрафу від 12.06.2024 у ВП №74991279, державним виконавцем в порушення ст. 1 Закону №1404, а саме: діяти на підставах, у межах та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими Законами та нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, не було враховано всіх обставин, що мають значення для прийнятні такого рішення, як винесення постанови про накладення штрафу на боржника - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 у справі №380/19524/23 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до страхового стажу, до пільгового (спеціального) стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, до стажу на підземних роботах, період роботи у Відокремленому підрозділі «Шахта «Лісова» Державного підприємства «Львіввугілля» з 01.10.2021 по 04.01.2022 року. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу, до пільгового  (спеціального) стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, до стажу на підземних роботах період роботи у Відокремленому підрозділі «Шахта «Лісова» Державного підприємства «Львіввугілля» з 01.10.2021 по 04.01.2022 року та врахувати заробітну плату за вказаний період для обчислення середньомісячного заробітку, з якого визначається розмір пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 19.01.2022 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, на підставі абзацу 8 частини 2 статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», обчисленої з урахуванням абзацу 3 частини першої статті 28, статті 40 цього Закону та статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», з урахуванням раніше виплачених сум. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18.03.2024 у справі №380/19524/23 апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишено без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2023 року в справі №380/19524/23 без змін.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 у справі №380/19524/23 набрало законної сили 18.03.2024.
На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 у справі № 380/19524/23, Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області, рішенням від 02.04.2024 №133950008713, зараховано ОСОБА_1 до страхового стажу, до пільгового (спеціального) стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, до стажу на підземних роботах період роботи у Відокремленому підрозділі «Шахта «Лісова» Державного підприємства «Львіввугілля» з 01.10.2021 по 04.01.2022 року та враховано заробітну плату за вказаний період для обчислення середньомісячного заробітку, з якого визначається розмір пенсії та здійснено ОСОБА_1 з 19.01.2022 перерахунок пенсії по інвалідності згідно із частиною 1 статті 33 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058), з урахуванням раніше виплачених сум.
18.05.2024 на адресу Головного управління надійшла постанова головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відкриття виконавчого провадження № 74991279 від 14.05.2024 про примусове виконання виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду № 380/19524/23, виданого 09.04.2024, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 19.01.2022 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, на підставі абзацу 8 частини 2 статті 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», обчисленої з урахуванням абзацу 3 частини першої статті 28, статті 40 цього Закону та статті 8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», з урахуванням раніше виплачених сум. 
Листом від 30.05.2024 вих. № 1300-5307-8/94687 Головне управління повідомило державного виконавця про виконання рішення суду в добровільному порядку в межах своїх повноважень. Також, до листа було додано копію рішення Головного управління від 02.04.2024 про виконання рішення суду.
У листі Головного управління від 30.05.2024 зазначено про те, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 у справі № 380/19524/23, Головним управління Пенсійного фонду України у Львівській області, рішенням від 02.04.2024 №133950008713. 
В результаті проведеного перерахунку розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 обчислено з урахуванням страхового стажу 21 рік 05 місяців 26 днів, з них: 07 років 04 місяці 14 днів - пільговий стаж за Списком № 1 (період з 27.09.2007 по 10.02.2015), робота, пов`язана з підземними роботами 50 і більше відсотків робочого часу на рік (в обліковому періоді); 06 років 03 місяці 17 днів - стаж для розрахунку пенсії відповідно до статті 8 Закону України від 16.09.2008 № 345-VI «Про підвищення престижності шахтарської праці»; 01 рік 06 місяців 10 днів - військова служба в особливий період (АТО), враховано для визначення права розрахунку пенсії відповідно до статті 8 Закону №345).
ОСОБА_1 з 19.01.2022 здійснено перерахунок пенсії по інвалідності згідно із частиною 1 статті 33 Закону № 1058, з урахуванням раніше виплачених сум. 
Згідно частини 1 статті 33 Закону № 1058 пенсія по інвалідності особі з інвалідністю III групи призначається в розмірі 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.
Відповідно до статті 8 Закону № 345 передбачено, що мінімальний розмір пенсії шахтарям, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 років для жінок за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи, у розмірі 80 відсотків його заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до статті 40 Закону.
Згідно абзацу 8 частини 2 статті 33 Закону № 1058 непрацюючі особи з інвалідністю III групи мають право на призначення пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років страхового стажу. Підстав для проведення розрахунку пенсійної виплати відповідно до зобов`язань покладених рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 у справі №380/19524/23 в частині перерахунку та виплати пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком на підставі абзацу 8 частини 2 статті 33 Закону № 1058, обчисленої з урахуванням абзацу 3 частини першої статті 28, статті 40 цього Закону та статті 8 Закону № 345 немає, оскільки страховий стаж ОСОБА_1 становить 34 роки 05 місяців 26 днів (21 рік 05 місяців 26 днів - страховий стаж роботи та додатково зараховано 13 років за стаж на підземних роботах за списком № 1 та статті 8 Закону № 345, з них 07 років 09 місяців 27 днів - стаж згідно із статтею 8 Закону 345).
Після проведеного перерахунку з 19.01.2022 розмір пенсії по інвалідності обчислений відповідно до частини 1 статті 33 Закону № 1058 та становить 8675,14 грн.
ОСОБА_1 в травні 2024 на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 у справі № 380/19524/23 виплачено перерахований розмір пенсії у сумі 9505,96 грн. та виплачено борг у сумі 7152,00 грн. 
13.06.2023 На адресу Головного управління надійшла вимога державного виконавця Відділу примусового виконання рішень у виконавчому провадженні № 74991279 щодо примусового виконання виконавчого листа Львівського окружного адміністративного суду №380/19524/23, виданого 09.04.2024.
Листом 14.06.2024 вих. № 1300-5307-8/107474 Головне управління повідомило про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 у справі №380/19524/23 в добровільному порядку в межах своїх повноважень.
Відтак, Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області в межах своїх повноважень виконано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.12.2023 у справі №380/19524/23. Оскільки, стаж на підземних роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 ОСОБА_1 , що дає право на обчислення пенсії згідно положень ст. 8 Закону №345 та абзацу 3 частини 1 ст. 28 Закону №1058, становить 07 років 09 місяців 27 днів, у Головного управління відсутні правові підстави на обчислення пенсії у розмірі визначеному вище згаданими статтями.
Оскільки, страховий стаж роботи ОСОБА_1 , що дає право на обчислення пенсії згідно положень абзацу 8 частини 2 ст. 33 Закону № 1058, становить 34 роки 05 місяців 26 днів (21 рік 05 місяців 26 днів - страховий стаж роботи та додатково зараховано 13 років за стаж на підземних роботах за списком № 1 та статті 8 Закону № 345, з них 07 років 09 місяців 27 днів - стаж згідно із статтею 8 Закону 345), у Головного управління відсутні правові підстави на обчислення пенсії у розмірі визначеному вище згаданою статтею.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частинами першою, другою статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. 
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження». 
Згідно статті 1 Закону, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (частина 1 статті 5 Закону).
Відповідно до цього Закону підлягають виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
Статтею 10 Закону передбачено, що, заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до статті 2 Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Згідно ч.ч. 4, 5 статті 19 Закону сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
Відповідно до положень абз. 1 ч. 6 статті 26 Закону, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Як вже було встановлено, що на виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження № 74991279, з виконання виконавчого листа № 380/19524/23, виданого 09.04.2024 Львівським окружним адміністративним судом, про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 19.01.2022 року перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, на підставі абзацу 8 частини 2 статті 33 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, обчисленої з урахуванням абзацу 3 частини першої статті 28, статті 40 цього Закону та статті 8 Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" від 02.09.2008 № 345-VI, з урахуванням раніше виплачених сум.
14.05.2024 державним виконавцем, керуючись статтями 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» (далі – Закон), винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку скеровано сторонам виконавчого провадження до відома та виконання за вихідним № 12384.
Станом на 06.06.2024 у Відділі відсутнє будь-яке документальне підтвердження щодо виконання боржником рішення суду в справі № 380/19524/23.
Відтак, 06.06.2024 в порядку статті 18 Закону скеровано вимогу боржнику щодо надання вичерпної інформацію про виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду в справі № 380/19524/23, з наданням документального підтвердження виконання згаданого судового рішення.
Листом від 30.05.2024 за № 1300-5307-8/94687 (вх. № 8428 віл 10.06.2024) боржником повідомлено про проведення перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 з 19.01.2022 згідно із частиною 1 статті 33 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням раніше виплачених сум, та долучено копію рішення про перерахунок пенсії № 133950008713 від 02.04.2024. 
Однак, рішенням Львівського окружного адміністративного суду в справі № 380/19524/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити з 19.01.2022 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії по інвалідності в розмірі пенсії за віком, на підставі абзацу 8 частини 2 статті 33 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно частини 2 статті 63 Закону, у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, – протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до частини 1 статті 75 Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - юридичну особу – 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Таким чином, 12.06.2024 державним виконавцем, керуючись статтями 63, 75 Закону, винесено постанову про накладення штрафу на боржника в розмірі 5100 грн за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії. Зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів, та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.
Відповідно до абз. 1 ч. 6 статті 26 Закону, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Згідно частини 2 статті 63 Закону України "Про виконавче провадження", у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, – протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до частини 1 статті 75 Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - юридичну особу – 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження. 
При цьому, умовою для накладення на боржника у виконавчому провадженні штрафу є невиконання боржником судового рішення без поважних причин. 
Постанову про відкриття виконавчого провадження винесено 14.05.2024, та скеровано боржнику за вихідним № 12384. 
Станом на 12.06.2024 у Відділі відсутні відомості щодо виконання боржником рішення суду, а також відсутні будь-які підстави для зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання. 
Вказані обставини свідчать про настання відповідальності, передбаченої статтею 75 Закону, за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії. 
Керуючись статтями 63, 75 Закону, 12.06.2024 державним виконавцем за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії накладено штраф у розмірі 5100 грн. Зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення.
Листами від 14.06.2024 за № 1300-5307-8/107474, та від 21.06.2024 за № 1300-5307- 8/11369, а також у позовній заяві від 21.06.2024 за № 1300-5903-7/13340 повідомляється інформація, яка аналочічна листу від 30.05.2024 за № 1300-5307- 8/94687.
Розділом VIII Закону визначено процесуальний механізм виконання рішень немайнового характеру.
Відповідно до статті 63 Закону, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, – протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Згідно статті 75 Закону, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб – 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу – 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Відтак, Законом чітко визначено дії, які повинен проводити державний виконавець. 
З аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що єдиними заходами примусового виконання рішень зобов`язального характеру є застосування штрафних санкцій до боржника та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності, згідно з вищезазначеним Законом.
Постанова державного виконавця про накладення штрафу належить до видів відповідальності за невиконання рішення суду самостійно та за невиконання без поважних причин рішення суду, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.
Аналіз наведених положень чинного законодавства щодо порядку виконання судових рішень в цілому свідчить про те, що законодавець встановив певні процедури (етапи), основна спрямованість яких націлена на максимально швидке, без надмірного зволікання та найменших зусиль виконання судового рішення. 
Так, спочатку законодавець надає можливість боржнику добровільно виконати судове рішення. 
Після початкової стадії виконавчого провадження законодавець надає боржнику можливість виконати судове рішення за вимогою виконавця. 
В подальшому, якщо боржник ухиляється від виконання судового рішення, законодавець наділяє виконавця певними повноваженнями, які він може використати в процесі примусового виконання судового рішення. 
Такими повноваженнями зокрема є застосування штрафних санкцій до боржника. У разі якщо наведені заходи не спонукали боржника до виконання судового рішення, тобто його фактичне ухилення від виконання такого, законодавець наділив виконавця повноваженнями повідомити відповідний орган досудового розслідування про наявність в діях боржника ознак складу кримінального правопорушення.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції.
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання.
Таким чином, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.
Накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
У випадку виникнення обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, позивач не має можливість звернутись до суду в порядку статті 378 КАС України із заявою про відстрочення чи розстрочення виконання рішення суду, встановлення способу і порядку виконання судового рішення, однак позивач таких дій не вчиняв, доказів не надав, що свідчить про невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, без поважних причин.
У Рішенні від 26.06.2013 № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист; набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення від 23.11.2018 № 10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України у Рішенні від 26.06.2013 взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі Шмалько проти України (заява № 60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).
Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що за невиконання рішення немайнового характеру державним виконавцем правомірно винесено постанову від 12.06.2024 ВП № 74991279 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн, а тому постанова про накладення штрафу від 12.06.2024 ВП № 74991279 відповідає критеріям правомірності рішень суб`єктів владних повноважень.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення адміністративного позову.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.
Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 липня 2024 року в справі №380/13585/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	З. М. Матковська