КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
24 жовтня 2024 року                                                                                  м. Київ
 
Унікальний номер справи № 756/14/24
Апеляційне провадження № 22-ц/824/11169/2024
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     головуючого  -  Левенця Б.Б.,    
суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,
за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 березня 2024 року та на додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Диби О.В., та апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року ухвалене під головуванням судді Диби О.В., у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,-
                   в с т а н о в и в :
 
У грудні 2023 року представник ОСОБА_1  - адвокат Пухальська Н.С. звернулась до суду з вказаною позовною заявою, в якій позивач просив: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 282 000 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 35 153,42 грн., судові витрати в розмірі 33 171, 53 грн., з яких 3 171,53 грн. судового збору та 30 000 грн. витрат на правову допомогу (а.с. 1-4).
Свої вимоги мотивував тим, ще до 22.01.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дорменком С.М. посвідчено договір купівлі-продажу кімнати в гуртожитку під АДРЕСА_1 . Вказаний договір був укладений між покупцем ОСОБА_3 та продавцем ОСОБА_4 від імені якої діяв ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Шепітько В.В. 21.01.2021 року під номером 96.
Вказував, що пунктом 4 вказаного договору визначено, що продаж кімнати за домовленістю сторін становить 282 000 грн. та суму продавець в особі відповідача отримав від покупця повністю до підписання та посвідчення даного договору, а також зазначено, що підписами на  договорі підтверджують факт повного розрахунку. Таким чином, отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 282 00 грн. за укладеним правочином обумовило виникнення у нього обов`язку передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. В той же час, відповідач, в порушення п. 3 ст. 1006 ЦК України грошових коштів в розмірі 282 000 грн., які були отримані ним за продаж кімнати у гуртожитку під АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 не передав.
При цьому, 23.01.2022 року ОСОБА_4 зателефонувала своєму братові ОСОБА_1 та повідомила, що вона перебуває у Миронівському районі Київської області село Юхни та просила позивача забрати її через те, що вона дуже погано себе почуває, оскільки вже тривалий час хворіла на тяжку онкохворобу. Позивач невідкладно виїхав за своєю сестрою та влаштував її до закладу, в якому здійснюють догляд за людьми, що перебувають в безпорадному стані через похилий вік чи хворобу (хоспіс), оскільки жодні інші лікарі не хотіли її приймати через її стан. Проте, вже ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.
Позивач вважає, що відповідач не вжив жодних дій для захисту прав довірителя ОСОБА_4 , не звернувся до нотаріусів з метою з`ясування кола спадкоємців померлої, після смерті довірителя продовжив безпідставно зберігати отримані від укладення договору грошові кошти у розмірі 282 000 грн. без достатньої правової підстави.
Вказував, що єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 є позивач. Відтак, кошти в сумі 282 000 грн., які були отримані відповідачем за вказаним договором купівлі-продажу та безпідставно збережені останнім,  є власністю ОСОБА_4 та відповідно входили до складу спадщини, тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Стверджував, що позивачем на адресу відповідача була направлено засобами поштового зв`язку претензію з проханням повернути позивачу грошові кошти в розмірі 282 000 грн. 20.12.2023 року відповідач зателефонував представнику позивача та повідомив, що не встиг отримати надісланого листа та запитав про що йде мова. Представник позивача повідомив обставини, на що відповідач сказав, що не був повіреним ОСОБА_4 та просив надіслати вказану претензію до за стосунку Вайбер. Того ж дня представника позивача надіслала в Вайбер фото документу, однак, станом на дату подання позовної заяви грошових коштів відповідачем не було повернути, на зв`язок останній більше не виходив (а.с. 1-4).
23 січня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника ОСОБА_2 - адвоката Кравець Д.М., в якому останній просив відмовити в задоволенні позовних вимог та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 50 000 грн. Посилався на те, що відповідач жодних коштів у зв`язку з укладенням вказаного договору купівлі-продажу не отримував від покупця, не зберігав в себе ці кошти, а лише підписав договір за дорученням ОСОБА_4 . Будь-яких доказів протилежному стороною позивача не надано, відповідач був уповноважений лише на укладення договору, при цьому сам договір містить застереження про те, що ОСОБА_4 отримала обумовлені договором кошти від покупця заздалегідь до укладення вказаного договору (а.с. 59-62).
11 березня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача - адвоката Пухальської Н.С., в якій остання підтримувала позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 82-84).
13 березня 2024 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від представника ОСОБА_2 - адвоката Кравець Д.М., в якому останній підтримував позицію, викладену в відзиві на позовну заяву (а.с. 88-90).
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 29 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - залишено без задоволення (а.с. 101-104).
Додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року заяву представника відповідача ОСОБА_2  - адвоката Кравця Д.М. про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задоволено частково. Ухвалено додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. У задоволенні іншої частини заяви - відмовлено (а.с. 137-141).
23 квітня 2024 року представник ОСОБА_2 - адвокат Кравець Д.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване додаткове рішення в частині стягнення витрати на правничу допомогу та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 47 000,00 грн. (а.с. 144-149).
На обґрунтування скарги зазначав, що оскаржуване додаткове рішення є незаконним, необґрунтованим, судом порушено норми процесуального права, судом не враховано правові позиції Верховного Суду. 
Вказував, що 10.01.2024 року між АБ «КРАВЕЦЬ» та відповідачем був укладений договір № 10/01 про надання правничої (адвокатської) допомоги (додаток 1 до заяви, наявний в справі), згідно п. 1.1., 1.2 якого вказано, що: Клієнт доручає, а Бюро приймає на себе зобов`язання надавати Клієнту правничу (адвокатську) допомогу щодо представництва, захисту прав та інтересів Клієнта у будь-яких справах, перед будь-якими особами (держаними, приватними підприємствами, установами, організаціями та іншими фізичними та юридичними особами) з будь-яких питань, що стосуються прав та інтересів Клієнта. Правничу допомогу Клієнту надає адвокат Кравець Д.М. та інші адвокати згідно ордеру. 
11.01.2024 року між АБ «КРАВЕЦЬ» та відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 до Договору № 10/01 від 10.01.2024 року про надання правничої (адвокатської) допомоги (додаток 2 до заяви, наявний в справі), згідно якої: сторони погодились та домовились про те, що: Клієнт доручає, а Бюро приймає на себе зобов`язання надавати Клієнту правничу (адвокатську) допомогу щодо представництва, захисту прав та інтересів Клієнта у справі № 756/14/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в розмірі 282 000,00 грн., процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 35 153,42 грн., судового збору в розмірі 3 171,53 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн. Вартість послуг становить 50000,00 грн. за повне ведення вказаної справи в суді першої інстанції. Клієнт зобов`язується оплатити вартість послуг згідно цієї Додаткової угоди протягом одного календарного року після набрання чинності рішенням суду по даній справі. 
Адвокатом було надано за вказаним договором наступні послуги: 1. Зустріч з Клієнтом, ознайомлення, правовий аналіз та усна правова консультація щодо способів та порядку вирішення справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в розмірі 282 000,00 грн., процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 35 153,42 грн., судового збору в розмірі 3 171,53 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн. - 1 година - 3 000,00 грн. 2. Підготовка та подання Адвокатського запиту до Приватного нотаріуса Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В. з проханням надати копію довіреності від 21.01.2021 року посвідченої приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В., зареєстровано в реєстрі за № 96 - 0,5 годин - 1 500,00 грн. 3. Підготовка та подання Адвокатського запиту до Приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дорменок С.М. з проханням надати всю інформацію та копії всіх документів, на підставі яких 22.01.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дорменком С.М. посвідчено договір купівлі-продажу кімнати в гуртожитку, зареєстровано в реєстрі за № 157 - 0,5 годин - 1 500,00 грн. 4. Підготовка та подання до Оболонського районного суду м. Києва Відзиву на позовну заяву по справі № 756/14/24 - 5 годин - 15 000,00 грн. 5. Підготовка та подання до Оболонського районного суду м. Києва заяви про проведення судового засідання, яке призначене на 16.02.2024 року по справі № 756/14/24 в режимі відео конференції - 0,5 годин - 1 500,00 грн. 6. Підготовка та подання до Оболонського районного суду м. Києва Клопотання про витребування доказів по справі № 756/14/24 - 1 година - 3 000,00 грн. 7. Підготовка та подання до Оболонського районного суду м. Києва Заяви про вступ в справу № 756/14/24 та ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді - 0,3 години - 1 000,00 грн. 8. Підготовка та подання до Оболонського районного суду м. Києва Заяви про проведення судового засідання, яке призначене на 06.03.2024 року по справі № 756/14/24 в режимі відео конференції - 0,5 годин - 1 5000,00 грн. 9. Підготовка до участі та участь в судовому засіданні, яке призначене на 06.03.2024 року по справі № 756/14/24 в режимі відео конференції - 1 година - 3000,00 грн. 10. Ознайомлення та правовий аналіз Відповіді на відзив по справі № 756/14/24 - 1 година - 3 000,00 грн. 11. Підготовка та подання до Оболонського районного суду м. Києва Заперечення на відповідь на відзив по справі № 756/14/24 - 1 година - 3 000,00 грн. 12. Виїзд адвоката до Оболонського районного суду м. Києва для участі в судовому засіданні, яке призначене на 29.03.2024 року по справі № 756/14/24, та повернення адвоката з Оболонського районного суду м. Києва - 1 година - 3 000,00 грн. 13. Підготовка та подання до Оболонського районного суду м. Києва Заяви про направлення повного тексту рішення від 29.03.2024 року по справі № 756/14/24 - 0,3 години - 1 0000,00 грн. 14. Підготовка та подання до Оболонського районного суду м. Києва Заяви про стягнення витрат на професійну (правничу) допомогу по справі № 756/14/24 - 2 години - 6 000,00 грн. 
Вказані послуги були отримані відповідачем (Клієнтом), що підтверджується Звітом № 1 про надані послуги від 01.04.2024 року та Актом приймання-передачі послуг № 1 від 01.04.2024 року (додаток 3, 4 до заяви, наявний в справі). Відтак, вважав, що з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 47 000,00 грн. за ведення справи № 756/14/24 у суді першої інстанції. 
Звертав увагу, що матеріли справи містять такі документи, як: копія Договору № 10/01 про надання правничої (адвокатської) допомоги від 10.01.2024 року; копія Додаткової угоди № 1 до Договору № 10/01 від 10.01.2024 року про надання правничої (адвокатської) допомоги від 11.01.2024 року; копія Звіту № 1 про надані послуги від 01.04.2024 року; копія Акту приймання-передачі послуг № 1 від 01.04.2024 року; копія Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія КС № 5393/10 від 04.09.2015 року та посвідчення адвоката України № 5393/10 від 04.09.2015 року; ордер на право представництва інтересів. Вказані документи в повному обсязі підтверджують надання правової допомоги у даній справі.
 Посилався на те, що норми процесуального закону передбачають можливість стягнення не тільки судових витрат, які вже фактично понесені стороною, а й судових витрат, що мають бути сплачені у майбутньому за умови підтвердження розміру таких витрат належними доказами, про що неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема, у постановах від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц та від 16.04.2020 по справі № 727/4597/19. Аналогічна позиція сформульована в постановах Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18. 
Верховний Суд у постановах від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19, від 20.07.2021 у справі № 922/2604/20, від 18.05.2022 у справі № 910/4268/21, від 26.10.2022 у справі № 910/4277/21, від 18.04.2023 у справі № 903/378/22, від 23.03.2023 у справі № 921/434/21, від 25.04.2023 у справі № 910/21424/21 висловлював правову позицію про те, що такі стадії як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного, час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами. Зазначені висновки Верховного Суду є сталими та ґрунтуються на аналізі складових часу, необхідного для належного здійснення адвокатом представництва інтересів клієнта. 
Таким чином, вважав, оскільки адвокат та клієнт домовились про те, що оплата послуг буде сплачена після остаточного завершення розгляду цієї справи, то з урахуванням вищевказаних правових позицій Верховного Суду, суд першої інстанції незаконно та необґрунтовано стягнув лише 10 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а повинен був стягнути суму у розмірі 47 000,00 грн. При цьому, надані послуги є необхідними, документально підтверджені та безпосередньо стосуються вказаної справи, розмір наданих послуг є цілком розумним та обґрунтованим, що також обумовлюється характером спору по даній справі, її складністю, кількістю судових засідань, необхідністю підготовки різного роду заяв, клопотань, участь у судових засіданнях та значенням справи для відповідача (а.с. 144-149).
03 травня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Пухальська Н.С. звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій просила скасувати оскаржуване рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 березня 2024 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, та скасувати додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року (а.с. 159-166).
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначала, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначено, що позивачем не доведено жодними доказами, що особисто відповідачу передавались грошові кошти за укладеним ОСОБА_4 договором купівлі-продажу на суму 282 000 грн. Однак, жодних інших мотивів прийняття або відхилення аргументів сторін щодо суті спору рішення суду першої інстанції не містить. При цьому, суд першої інстанції в судовому рішенні зазначив, що договір купівлі-продажу був укладений ОСОБА_4 , в той час, як такий договір був укладений безпосередньо відповідачем від імені ОСОБА_4 .
 Крім того, судом першої інстанції не було надано належної оцінки наявним у справі доказам у їх сукупності, зокрема договору купівлі-продажу кімнати в гуртожитку під АДРЕСА_1 , що посвідчений 22.01.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дорменком С.М. та Довіреності, посвідченої Шепітько В.В., приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області 21 січня 2021 року в реєстрі за № 96. 
З тексту довіреності слідує, що станом на день видачі довіреності розрахунку за відчужувану кімнату в гуртожитку під АДРЕСА_1 між сторонами договору укладеного 22.01.2021 не було. Довіреність була посвідчена 21 січня 2021 року, а договір був посвідчений 22.01.2021, тобто на наступний день після посвідчення довіреності. При цьому, при досліджені судом першої інстанції довіреності (як письмового доказу, який був витребуваний судом першої інстанції за клопотанням позивача) судом першої інстанції був зачитаний текст такої довіреності, який, як було згодом з`ясовано представником позивача, після ознайомлення з текстом довіреності, був зачитаний не в повному обсязі. Так, суд першої інстанції, під час оголошення тексту довіреності сторонам під час судового засідання, чомусь упустив таки важливий абзац довіреності, як те, що «У зв`язку з хворобою довірителя, довіреність посвідчена вдома, за адресою: АДРЕСА_2 ». Тобто, приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітько В.В., безпосередньо в тексті довіреності було зазначено, що ОСОБА_4 , внаслідок хвороби, не мала змоги особисто з`явитись до нотаріальної контори для посвідчення довіреності. 
Крім того, 22.01.2021 року відповідач діючи від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності, уклав з ОСОБА_5 договір купівлі-продажу кімнати в гуртожитку під АДРЕСА_1 . Так, в договорі зазначено: «Ми нижче підписані, діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій та керуючи ними, з однієї сторони ОСОБА_4 ….., надалі іменується Продавець, від імені якої діє ОСОБА_2 ». Крім того, договір містить підписи сторін, де в графі Продавець стоїть підпис відповідача та зазначені його прізвище та ініціали. Згідно п. 1 договору ОСОБА_4 , від імені якої діяв відповідач продав і передав покупцю - ОСОБА_5 кімнату в гуртожитку під АДРЕСА_1 . За погодженням сторін, відповідно до пункту 4 договору, продаж вчинено за 282 000 грн., які покупець сплатив продавцю в повному обсязі до підписання сторонами цього договору. Своїм підписом, відповідач, як представник ОСОБА_4 , підтвердив факт повного розрахунку покупцем за продане нерухоме майно. Таким чином, відповідач, діючи від імені ОСОБА_4 та укладаючи Договір без її особистої участі в повній мірі вчиняв відповідний правочин і кошти за продаж кімнати у гуртожитку отримав саме відповідач. При цьому, договір та довіреність є належними та допустимими доказами та у своїй сукупності доводять те, що саме відповідач, як представник хворої ОСОБА_4 мав отримати грошові кошти і підписуючи договір підтвердив факт розрахунку з ним за таким договором. 
Суд першої інстанції зазначив, що «Позивач не довів, що особисто відповідачу передавались грошові кошти за укладеним ОСОБА_4 договором купівлі-продажу на суму 282 000 грн.». В той же час, враховуючи наявні письмові докази договір та довіреність, виходячи з їх змісту та дати укладення, у їх сукупності такі докази підтверджують те, що ОСОБА_4 не могла особисто отримати грошові кошти за договором і що такі кошти були отримані саме відповідачем, як представником ОСОБА_4 . 
Судом першої інстанції не було враховано правову позиції Верховного Суду, на яку посилався позивач, а саме у постанові Верховного суду від 05 лютого 2020 року у справі № 663/2294/17, предметом розгляду якої були подібні правовідносини, зокрема досліджувався договір купівлі-продажу земельної ділянки від 12 липня 2013 року, який був укладений представником та згідно пункту 2.1 якого, продаж земельної ділянки «вчинено за погодженням сторін за 163 630 грн., які покупець сплатив продавцю в повному обсязі до підписання сторонами цього договору». Крім того, у вказаній справі досліджувався договір купівлі-продажу житлового будинку від 12 липня 2013 року, який був укладений представником та згідно пункту 3 якого, «За погодженням сторін, відповідно до пункту 3 договору, продаж вчинено за 234 595 грн., які покупець сплатив продавцю в повному обсязі до підписання сторонами цього договору». Тобто, фактично в даній справі договори купівлі-продажу містили відповідні формулювання щодо сплати покупцем коштів до підписання договору, на які посилався в своїх запереченнях відповідач. В той же час, Верховний Суд встановив порушення довірителем вимог пункту 3 статті 1006 ЦК України, щодо обов`язку передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. Верховний суд зокрема зазначив, що «Відповідно до пункту 3 частини першої статті 1006 ЦК України повірений зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року в справі № 320/4274/16-ц (провадження № 61-25696св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 530, пункту 3 частини першої статті 1006 ЦК України та вказано, що «у разі відсутності домовленості між повіреним та довірителем про встановлення строку (терміну) передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення, така передача має відбуватися негайно. При цьому, для довірителя не потрібно пред`являти вимогу про передачу одержаного у зв`язку з виконанням доручення, оскільки пункт 3 частини першої статті 1006 ЦК України є виключенням, що допускається частиною другою статті 530 ЦК України». 
Рішення суду першої інстанції не містить доводів позивача та причин їх відхилення судом першої інстанції. Судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним у справі доказам у їх сукупності, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, а при розгляді справи місцевим судом були допущені порушення норм матеріального і процесуального права, а також не враховані висновки викладені в постановах Верховного Суду, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. 
Додаткове рішення, хоча і є окремим процесуальним документом, проте в силу вимог пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України є невід`ємною складовою основного судового рішення та може бути оскаржено в одній апеляційній скарзі разом із основним судовим рішенням, так як процесуальним законом це не заборонено (постанова Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі № 161/3482/21). У пункті 20 постанови Пленум Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 4 "Про судове рішення у цивільній справі" судам роз`яснено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Тобто, додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору, та не може існувати окремо від нього, тому також підлягає скасуванню (а.с. 159-166).
16 травня 2024 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Кравець Д.М., в якому просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення (а.с. 184-194).
 
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Пухальська Н.С. підтримала апеляційну скаргу ОСОБА_1 та просила її задовольнити, заперечувала проти апеляційної скарги ОСОБА_2 . Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Кравець Д.М. підтримував апеляційну скаргу ОСОБА_2 , заперечував проти апеляційної скарги ОСОБА_1 .
 Інші особи в судове засідання не з`явилися, були сповіщені належним чином, про що у справі наявні докази. Повідомлення позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 повернулись із відмітками працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ними адресами, заяви про зміну адрес місця проживання (перебування) від вказаних осіб до суду не надходили. Поряд з цим, позивач  ОСОБА_1 був завчасно сповіщений повідомленням до Електронного кабінету в ЄСІТС його представника - адвоката Пухальської Н.С., факт належного повідомлення позивача представник в суді не заперечувала. Відповідача  ОСОБА_2 був завчасно сповіщений повідомленням до Електронного кабінету в ЄСІТС його представника - адвоката Кравець Д.М., факт належного повідомлення відповідача адвокат Кравець Д.М. підтвердив в судовому засіданні, про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання(а.с.205-208, 211-219, 224-228).
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. 
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04).
Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та додаткового рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню за таких підстав.
            
Судом встановлено, що ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 17 липня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грицюк П.В. за реєстровим № 3106, була власником кімнати АДРЕСА_1 .
За змістом довіреності, посвідченої 21 січня 2021 року приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В., ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_2 : 
- бути її представником в органах реєстрації речових прав та обтяжень на нерухоме майно, органах місцевого самоврядування, органах виконавчої влади (адміністраціях), в усіх підприємствах, установах, організаціях, незалежно від форми власності та підпорядкування, Центрі по наданню адміністративних послуг, в бюро технічної інвентаризації, в Державній податковій службі України та всіх її структурних підрозділах, у виконавчій службі Києво-Святошинського району Київської області, експертних компаніях, ЖЕКах (ЖКХ), ОСББ, ПАТ «Київобленерго», АТ «Київоблгаз», по питаннях підготовки документів для відчуження належної їй кімнати № 229 (двісті двадцять дев`ять) в гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 (сорок шість), отримання довідки про склад зареєстрованих в зазначеній кімнаті; 
- продати за ціну та на умовах на його розсуд, належну їй кімнату № 229 (двісті двадцять дев`ять), в гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 (сорок шість).
Для чого було надано право подавати від її імені заяви, в тому числі про належність їй майна на праві спільної сумісної чи особистої приватної власності та про склад зареєстрованих осіб в квартирі (кімнаті), подавати та одержувати всі необхідні довідки та документи, в тому числі: в органах бюро технічної інвентаризації (технічний паспорт) на належну їй кімнату, дублікати документів, що підтверджують право власності на зазначену квартиру (кімнату), експертних компаніях, розписуватися за ОСОБА_4 , оплачувати всі необхідні витрати, вчиняти від її імені будь-які дії та підписувати правочини, в тому числі, укладати та підписувати попередні договори, авансу, купівлі-продажу, міни, визначати істотні умови таких договорів, вносити зміни та доповнення до них та забезпечувати їх виконання, подавати будь-які документи, одержати гроші за відчужуване нерухоме майно, одержувати необхідні довідки, документи та іншу інформацію у будь-яких державних або недержавних органах, підприємствах, установах, організаціях, фізичних та юридичних осіб та одержувати належні їй документи від будь-яких установ підприємств та організацій; узгоджувати всі питання, що виникають в процесі виконання повноважень; а також виконувати всі інші дії, пов`язані з виконанням цієї довіреності. Цю довіреність вчинено на підставі усного договору доручення між довірителем та повіреним. Також приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В. зазначено, що довіреність Підписана ОСОБА_4 у його присутності, особу встановлено, дієздатність перевірено. Крім того, приватним нотаріусом Шепітко В.В. зазначено, що у зв`язку з хворобою довірителя довіреність посвідчено вдома, за адресою: АДРЕСА_2  (а.с. 94-95).
Згідно з укладеним 22 січня 2021 року договором купівлі-продажу кімнати в гуртожитку, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Дорменком С.М., діючи добровільно і перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, розумуючи значення своїх дій та керуючи ними, з однієї сторони ОСОБА_4 , надалі іменується як Продавець від імені якої діє ОСОБА_2 на підставі довіреності, посвідченої Шепітько В.В., приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області 21 січня 2021 року в реєстрі за № 96, та з другої сторони ОСОБА_5 , надалі іменується як  Покупець, склали цей договір про таке: 
1. Продавець передав (продав) у власність належні йому на праві приватної власності кімнату в гуртожитку під АДРЕСА_1 , а Покупець прийняв (купив) у власність зазначену кімнату в гуртожитку і сплатив за неї грошову суму на викладених нижче умовах.
4. Продаж кімнати в гуртожитку за домовленістю сторін становить 282 000 грн. Зазначена ціна відповідає волевиявленню продавця та покупця, є остаточною і змінам не підлягає. Вказану суму Продавець отримав від Покупця повністю до підписання та посвідчення даного договору. Підписами на договору сторони підтверджують факт повного розрахунку (а.с. 23).
З матеріалів спадкової справи вбачається, що 24 січня 2021 року, тобто на другий день після укладення договору купівлі-продажу від 22 січня 2021 року, ОСОБА_4 померла, місце смерті - село Підгірці, Обухівського району Київської області (а.с. 9).
Позивач ОСОБА_1 є братом померлої та єдиним її спадкоємцем, що підтверджується наступними документами: свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , виданого 26.01.2021 Обухівським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження позивача та його сестри № 00029756920 від 01.03.2021 та № 00029756939 від 01.03.2021, свідоцтвом про право на спадщину за законом посвідченим 11.10.2021 приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Гончар Т.М. (а.с. 9-13, 20).
 
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
У статті 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.
Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.
У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (стаття 1003 ЦК України).
Основним правом представника є повноваження діяти від імені і за рахунок особи, яку він представляє. Повноваження не лише надає представникові можливість діяти від імені особи, яку він представляє, а й визначає зміст і межі таких дій, виступаючи як вид і міра можливої поведінки. У свою чергу особа, яку представляють, має право вимагати, щоб представник діяв відповідно до повноваження і в його межах. Представник зобов`язаний діяти в межах наданого йому повноваження і в інтересах того, кого представляє, а після виконання обов`язків - передати права і все отримане за укладеним ним правочином особі, яку він представляє. Особливістю правовідносин представництва є те, що вони виникають і реалізуються не в інтересах того, хто безпосередньо укладає правочин (представника), а з метою здійснення та захисту прав та інтересів того, кого представляють.
Статтею 1006 ЦК України визначено обов`язки повіреного, серед яких, у пункті 3 вказаної статі встановлено, що повірений зобов`язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.
Тлумачення частини другої статті 530, пункту 3 частини першої статті 1006 ЦК України дозволяє зробити висновок, що у разі відсутності домовленості між повіреним та довірителем про встановлення строку (терміну) передачі одержаного у зв`язку з виконанням доручення, така передача має відбуватися негайно.
При цьому для довірителя не потрібно пред`являти вимогу про передачу одержаного у зв`язку з виконанням доручення, оскільки пункт 3 частини першої статті 1006 ЦК України є виключенням, що допускається частиною другою статті 530 ЦК України.
Відповідна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2019 року в справі № 320/4274/16-ц (провадження № 61-25696св18) та в постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 663/2294/17 (провадження № 6105375св19).
З висновку, зробленого Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 24 березня 2024 року у справі №458/229/18 (провадження №61-5932сво22), вбачається, що видача довіреності на підставі усного договору доручення є підтвердженням укладення такого договору, і на такі правовідносини поширюється, зокрема, ст. 1006 ЦК України, яка визначає обов`язки повіреного передати довірителю все одержане у зв`язку з виконанням доручення.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
За ч. 2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Заперечуючи проти позову відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Кравець Д.М. посилались на пункт 4 Договору, за яким продаж кімнати в гуртожитку за домовленістю сторін становить 282 000 грн. Зазначена ціна відповідає волевиявленню продавця та покупця, є остаточною і змінам не підлягає. Вказану суму Продавець отримав від Покупця повністю до підписання та посвідчення даного договору. Підписами на договору сторони підтверджують факт повного розрахунку (а.с. 23, 59-62, 72-76, 97-100, 228).
 Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу на те, що довіреність ОСОБА_4 вчинена 21 січня 2021 року і у зв`язку з хворобою довірителя посвідчена нотаріусом вдома, за адресою: АДРЕСА_2 , а вже наступного дня 22 січня 2021 року укладений договір купівлі-продажу кімнати в гуртожитку, місце укладення і нотаріального посвідчення договору - м. Вишневе, Києво-Святошинського району Київської області, а вже ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, місце смерті - с. Підгірці, Обухівського району, Київської області що підтверджується свідоцтвом про смерть.
Вказані обставини, в їх сукупності свідчать, що ОСОБА_4 , через стан здоров`я (остання стадія онкозахворювання) та значну відстань між місцем видачі довіреності/місцем смерті і місцем укладення договору, не була присутня в момент укладання і підписання договору, натомість повірена особа відповідач ОСОБА_2 , за довіреністю від 21 січня 2021 року мав не тільки укласти договір, а й отримати за ним грошові кошти.
За змістом положень частини другої статті 530, пункту 3 частини першої статті 1006 ЦК України саме повірений відповідач ОСОБА_2 зобов`язаний довести виконання свого обов`язку передачі одержаного у зв`язку з виконанням довіреності.
Позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем померлої ОСОБА_4 , прийняв спадщину, що підтверджується матеріалами спадкової справи та в силу ст. 1218 ЦК України набув права вимагати повернення грошей, отриманих за договором купівлі-продажу від 22 січня 2021 року (а.с. 7-22).   
Встановивши, що відповідач ОСОБА_2 не надав доказів виконання свого обов`язку, що встановлений статтею 1006 ЦК України про передачу грошових коштів, отриманих за договором купівлі-продажу від 22 січня 2021 року, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення із відповідача на користь позивача цих коштів в сумі - 282 000 грн.
Поряд з цим, відсутні підстави для нарахування і стягнення із відповідача на користь позивача 35 153 грн. 42 коп. заявлених позивачем процентів за користування чужими грошима за період з 29 грудня 2022 року до 28 червня 2023 року на підставі ч. 2 ст. 1214 ЦК України, оскільки 282 000 грн. отримані на виконання правочину (довіреності, договору купівлі-продажу), а висновок про стягнення вказаної суми із відповідача на користь позивача визначений апеляційним судом у цьому провадженні. При цьому, звернення позивача із вказаним позовом лише 29 грудня 2023 року, фактично призвело до збільшення визначеного позивачем періоду заборгованості, що не можна визнати обґрунтованим.    
Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) зроблено висновок, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань».
Проте таких вимог у цьому провадженні позивач ОСОБА_1 не заявляв.
Оскільки рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 березня 2024 року підлягає скасуванню, не може бути визнано законним і обґрунтованим і додаткове рішення цього ж суду від 17 квітня 2024 року, яким здійснено розподіл витрат на правничу допомогу (а.с. 137-141).
Враховуючи вказане, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 березня 2024 року та додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року підлягають скасуванню на підставі ст. 376 ЦПК України із ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1   - задовольнити частково.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення. 
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29 березня 2024 року та додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 17 квітня 2024 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1   (РНОКПП - НОМЕР_2 ) задовольнити частково і стягнути на його користь із  ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) - 282 000 грн. грошових коштів, отриманих за договором купівлі-продажу. 
В іншій частині позовних вимог   ОСОБА_1   - відмовити.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення
Дата складання повного судового рішення - 25 жовтня 2024 року.
 
Судді Київського апеляційного суду:                                          Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова