ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 жовтня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 686/30067/23
Провадження № 22-ц/4820/1679/24
Хмельницький апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.
секретар судового засідання Дубова М.В.
з участю представника позивача
розглянув у відкритому судовому засіданні  цивільну справу № 686/30067/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Марцонєм В`ячеславом Борисовичем, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 червня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.
Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд
в с т а н о в и в :
В листопаді 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати за нею право власності на 1/2 частки: земельної ділянки для індивідуального садівництва, площею 0,06 га, кадастровий номер: 6810100000:34:001:1280 за адресою АДРЕСА_1 , придбаної за договором купівлі - продажу 21.11.2018 року № 1708, садового будинку, придбаний за договором купівлі - продажу 21.11.2018 року № 1707, земельної ділянки для індивідуального садівництва, площею 0,06 га, кадастровий номер: 6810100000:35:004:2279 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарський будівель і споруд, площею 0,06 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , стягнути з ОСОБА_1 на користь позивачки половину вартості автомобіля Daihatsu Cuore 1987 р.в., стягнути з відповідача на користь позивачки половину вартості автомобіля Volkswagen Transporter 1985 р.в. 
Обгрунтовуючи вимоги вказала, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу ними, як подружжям, набуто спільне сумісне майно, де їх частки є рівними. Відповідач відмовляється у добровільному порядку передати позивачці частину майна, тому вона звернулась до суду та просила суд захисти та відновити її права.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 квітня 2024 року позов було задоволено частково. 
Визнано за ОСОБА_2 право власності на частину земельної ділянки для індивідуального садівництва, площею 0,06 га, кадастровий номер: 6810100000:34:001:1280, що знаходиться за адресою: Хмельницька область, м. Хмельницький, садівниче товариство «Хмельницькагропроект», та садового будинку загальною площею 78 кв.м., розташованого на зазначеній земельній ділянці.
Залишено у власності ОСОБА_1 1/2 частину земельної ділянки для індивідуального садівництва, площею 0,06 га, кадастровий номер: 6810100000:34:001:1280, що знаходиться за адресою: м. Хмельницький, садівниче товариство «Хмельницькагропроект, та садового будинку загальною площею 78 кв.м., розташованого на зазначеній земельній ділянці.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2   судовий збір в сумі 7732,62 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2   на користь ОСОБА_1   витрати на правничу допомогу в сумі 7300 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Марцоня В.Б. подав апеляційну скаргу, посилається на те, що позовні вимоги є недоведеними, а при вирішенні судом не в повному об`ємі були досліджені обставини, що мають значення для справи, а також неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
Апелянт вважає, що вирішуючи спір, суд безпідставно не взяв до уваги правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 22.01.2020р. по справі 711/2302/18, де суд вищої інстанції при вирішенні аналогічних спірних правовідносин виснував, що придбання майна хоч й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
Вказує, що фактично земельна ділянка та садовий будинок на території садівничого товариства були придбані ОСОБА_1 за власні, особисті кошти. Вказані обставини не були належними чином досліджені судом. Тому суд прийшов до помилкового висновку про задоволення позову.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід залишити без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 27 серпня 2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі.
Під час перебування сторін у шлюбі подружжям на підставі договорів купівлі-продажу від 21.11.2018 року №№ 1707, 1708, було придбано садовий будинок, загальною площею 78 кв.м. і земельну ділянку для індивідуального садівництва, площею 0,06 га, кадастровий номер: 6810100000:34:001:1280 за адресою: м. Хмельницький, Садівниче товариство «Хмельницькагропроект», право власності на які було зареєстровано на відповідача.  
При цьому перед укладенням цих договорів ОСОБА_2 , на той час ОСОБА_3 , надала нотаріусу нотаріально посвідчену заяву від 21.11.2018 року, зареєстровану за № 1706, в якій надала згоду своєму чоловік ОСОБА_1 на придбання садового будинку і земельної ділянки для індивідуального садівництва,  кадастровий номер:6810100000:34:001:1280 за адресою:м. Хмельницький, Садівниче товариство «Хмельницькагропроект». В цій же заяві ОСОБА_2 , на той час ОСОБА_3 , вказала, що договори купівлі-продажу укладаються в інтересах сім`ї, на умовах, які попередньо обговорені подружжям та відповідають їх спільному волевиявленню.
В п. 12 договору купівлі-продажу земельної ділянки та в п. 15 договору купівлі-продажу садового будинку, які нотаріально посвідчені, вказано, що продавець ознайомився з заявою дружини покупця, ОСОБА_4 про згоду на купівлю-продаж даного майна від 21.11.2018 року, зареєстровану за № 1706. 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2020 року 22.10.2021 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. 
За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
За змістом статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами було зареєстровано 27.08.2005 року, а спірні земельна ділянка і садовий будинок придбано 21 листопада 2018 року, тобто в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбі. При цьому перед укладенням договору позивач надала згоду на їх укладення і за умовами договору зі змістом даної заяви було ознайомлено продавця.
В свою чергу відповідач жодних зауважень перед укладенням договорів купівлі-продажу щодо придбання майна за його особисті кошти ні нотаріусу, ні покупцю не зазначив, а навпаки, погодився з умовами договорів, що договори купівлі-продажу укладаються в інтересах сім`ї, на умовах, які попередньо обговорені подружжям та відповідають їх спільному волевиявленню
       За таких обставинам висновки суду першої інстанції, що спірне майно є спільним майном подружжя та підлягає поділу між сторонами є законним та обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги, що вирішуючи спір, суд безпідставно не взяв до уваги правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 22.01.20200 по справі 711/2302/18, фактично земельна ділянка та садовий будинок на території садівничого товариства були придбані ОСОБА_1 за особисті кошти слід відхилити.
Апелянтом всупереч вимогам ст. ст. 12, 81 ЦПК України не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанцій жодних доказів придбання спірного майна за його особисті кошти, а тому вищевказані доводи апеляційної скарги є безпідставними.
Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. ст. 268, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Марцонєм В`ячеславом Борисовичем, залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 червня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 14 жовтня 2024 року.

Судді                         А.М. Костенко

        Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова