КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа  № 756/16002/23
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/11328/2024                                                                                                                                                               
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
1 листопада 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                  
                               судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                               суддів                                 Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.
 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сініциної Оксани Петрівни на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року (суддя Ткач М.М.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину,
 
встановив:
 
у грудні 2023 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, у якій просила стягнути з відповідача аліменти на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини всіх видів його доходів щомісячно до її повноліття.
Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 6 березня 2013 року по 13 вересня 2023 року, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася донька ОСОБА_3 , яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні та вихованні. 
Позивачка посилалася на те, що відповідач приймає участь у матеріальному забезпеченні дитини, але така допомога надається при нагадуванні нею щодо обов`язку відповідача приймати участь у забезпеченні дитини, у зв`язку з чим вона змушена звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів.  
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дитину - дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/12 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 6 грудня 2023 року до досягнення дитиною повноліття.
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Сініцина О.П, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що суд безпідставно та протиправно знизив розмір аліментів, який відповідає вимогам сімейного законодавства, грубо порушив конвенційні та конституційні права дитини на належний рівень утримання, фактично створивши прецедент, який дозволить тому з батьків, хто проживає окремо від дитини та має високий рівень доходу, без будь-якого законодавчого обґрунтування розраховувати на стягнення з нього аліментів в мізерній частині від його доходу, порівняно з розміром аліментів, який відповідає вимогам сімейного законодавства.
Представник позивачки вважає, що відповідачем не надано суду належних та 
                                                                           
допустимих доказів неможливості сплачувати аліменти на дитину у визначеному позивачкою розмірі, а суд безпідставно врахував надані відповідачем документи про хворобу його матері.
Крім того представник позивачки зазначає про необхідність врахувати, що частка стягнення залишається незмінною, тоді як дохід відповідача може змінитися, що призведе до необхідності звернення позивачки із позовом про збільшення розміру аліментів.                                   
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Щербина Я.М. просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, посилаючись на те, що розмір визначених позивачкою аліментів, є необґрунтованим, а доводи позивачки про недостатній розмір визначених судом аліментів є безпідставними, оскільки матеріали справи містять довідку про доходи відповідача, що в середньому становлять 1 200 000грн на місяць, тому 1/12 частина доходу становить 10 000грн, а враховуючи рівність батьків в утриманні дитини, щомісячні витрати на дитину у розмірі 20 000грн є недоведеними та необґрунтованими.
            Представник відповідача зазначає, що не зважаючи на зазначені відповідачем обставини утримання ним своєї матері ОСОБА_4 , яка має ІІІ групу інвалідності, діагноз онкологія, та необхідністю врахування такої обставини відповідно до вимог п.1 ст. 183  СК України, судом першої інстанції така обставина врахована не була, жодних висновків про зменшення заявленого позивачкою розміру аліментів або врахування обставин захворювання матері відповідача та перебування матері на утриманні відповідача рішення суду не містить.
     Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 6 березня 2013 року, є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 13 вересня 2023 року шлюб сторін розірвано.
Під час судового розгляду сторони не заперечували, що дитина проживає разом з матір`ю.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами дитини та враховувати матеріальне становище сторін. Також суд зазначив, що враховуючи дохід відповідача, визначений позивачкою розмір аліментів є завищеним та необґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що висновок суду відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтуються на нормах матеріального права.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, як батько, зобов`язаний матеріально утримувати свою дочку, що передбачено ст. 180 СК України і визнається відповідачем.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.  
Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними 
                                                                          
установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
За положеннями частин 1, 3 статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.
Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дитини, а позивачка, з якою проживає дочка, просить стягнути аліменти у частці від доходу відповідача, то кошти на утримання дитини (аліменти) присуджує суд у частці від доходу батька.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення,  наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції виходив з розміру доходів, отриманих відповідачем за період з січня 2023 року по лютий 2024 року, у розмірі 1 533 553грн, що становить у середньому 110 000грн на місяць, а відтак розмір аліментів, які просила стягнути позивачка, повинен був становити 27 000грн щомісячно.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Згідно частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Отже, на позивачку та відповідача, як батьків, покладений однаковий обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини.
Таким чином, пред`являючи вимоги про стягнення з відповідача аліменти у вищезазначеному розмірі, позивачка зобов`язана була надати докази, що нею щомісячно витрачається зазначена сума, надати розрахунок таких витрат та докази необхідності втрачати на дитину 27 000грн щомісячно, а також надати докази розміру коштів, які витрачаються нею на дитину, враховуючи її доходи. 
Разом з цим, матеріали справи таких доказів не містять, а позивачкою належним чином не обґрунтована необхідність здійснення таких щомісячних витрат на дитину.
Доводи апеляційної скарги, що суд безпідставно та протиправно знизив розмір аліментів, який відповідає вимогам сімейного законодавства, грубо порушив конвенційні та конституційні права дитини на належний рівень утримання, колегія суддів вважає надуманими, так як положеннями Сімейного Кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається саме судом з врахуванням положень статті 182 СК України.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
                                                                     
Позивачкою не було надано суду доказів, що малолітня дочка сторін потребує щомісячного утримання у розмірі, визначеному позивачкою.
Виходячи із середнього щомісячного доходу відповідача, визначений судом розмір щомісячних аліментів буде становити від 9 000грн до 10 000грн, що є достатнім для утримання дитини, і доводів на спростування висновків суду першої інстанції апеляційна скарга не містить.
Посилання в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції знизив розмір визначених позивачкою аліментів, врахувавши надану відповідачем довідку про наявність у його матері інвалідності 3 групи та онкологічного захворювання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у рішенні суду таких обґрунтувань не наведено.
Твердження в апеляційній скарзі, що відповідачем не надано доказів неможливості сплачувати аліменти у розмірі частки від його доходу, не є підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки під час судового розгляду саме позивачкою не було надано доказів у підтвердження необхідності отримувати на утримання дитини визначений нею розмір аліментів, який буде значно перевищувати її щомісячну заробітну плату.
Доводи апеляційної скарги, що рішення суду першої інстанції спонукає позивача до подальшого звернення до суду за захистом прав дитини у разі зменшення розміру доходу відповідача, колегія суддів вважає безпідставними, так як звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів у разі зміни матеріального становища платника аліментів, є правом, а не обов`язком отримувача аліментів, яке передбачене ст. 192 СК України.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції повно встановив обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.
У відзиві  на апеляційну скаргу представник відповідач - адвокат Щербина Я.М. просить стягнути з позивачки понесені відповідачем витрати на професійну правову допомогу, орієнтовний розмір яких становить 9 000грн. До відзиву доданий попередній розрахунок суми зазначених витрат, згідно яких відповідачу надані послуги у вигляді ознайомлення з документами по справі, узгодження правової позиції, збір доказів, підготовка та подання до Київського апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, вартістю 6 000грн, участь у судовому засіданні Київського апеляційного суду, вартістю 3 000грн.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема і витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно зі статтею 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. 
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, якісторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на 
                                                                  
підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зауважила, що приписи частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.
У відзиві на апеляційну скаргу представником відповідача не зазначено, що докази у підтвердження витрат на правову допомогу будуть подані після прийняття судового рішення.
За таких обставин, докази про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні без виклику учасників справи, повинні надаватися до прийняття судового рішення. 
За змістом пункту 1 частини другої статті 137 ЦПК України здійснені стороною у справі судові витрати на правничу допомогу визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. 
Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. 
Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
Разом з цим, до апеляційної скарги не доданий договір про надання правової допомоги, який укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Щербиною Я.М. У матеріалах справи такий договір також відсутній.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що правові підстави для задоволення вимоги про відшкодування за рахунок позивачки суми витрат відповідача на професійну правничу допомогу відсутні. 
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд
 
                                                         постановив:
 
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Сініциної Оксани Петрівни залишити без задоволення, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 11 березня 2024 року - без змін.
            У відшкодуванні витрат ОСОБА_2 на професійну правову допомогу відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                      І.М. Рейнарт
 
Судді                                                                        Г.М. Кирилюк
                                                                             
 Т.І. Ящук