ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 р. 	Справа № 440/5793/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.07.2024, головуючий суддя І інстанції: І.С. Шевяков, м. Полтава, повний текст складено 22.07.24  по справі № 440/5793/24
за позовом                ОСОБА_1  
до               Державної установи "Крюківська виправна колонія (№29)"                       
про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Державної установи «Крюківська виправна колонія № 29» (далі по тексту – відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову начальника Державної установи «Крюківська виправна колонія № 29» ОСОБА_2 від 26.03.2024 про накладення на позивача, ОСОБА_1 , стягнення у вигляді поміщення до ДІЗО терміном на 14 діб.
В обґрунтування позовних вимог послався на протиправність та безпідставність постанови про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді поміщення до ДІЗО терміном на 14 діб за фактом порушення Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 28 серпня 2018 року № 2823/5 (далі по тексту – Правила № 2823/5), як такої, що прийнята за відсутності ознак вчинення дисциплінарного правопорушення.
З огляду на те, що 17.03.2024 позивач діяв у стані крайньої необхідності, що в силу ст. 132-2 КВК України, виключає дисциплінарну відповідальність, а на засіданнях дисциплінарної комісії від 25.03.2024 та від 26.03.2024 відповідачем було протиправно проігноровано та не прийнято доводи ОСОБА_1 , вважає наявними підстави для задоволення позову.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.07.2024 у справі № 440/5793/24 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса перебування: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Державної установи "Крюківська виправна колонія (29)" (вул. Миру, 4, с. Божківське, Полтавська область, 38734, код ЄДРПОУ 08564328) про визнання протиправним та скасування постанови.
Стягнуто з ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса перебування: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Позивач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та процесуального права, просив суд апеляційної інстанції розгляд справи провести у судовому засіданні за участі позивача в режимі відеоконференції з ДУ «Крюківська ВК № 29», що знаходиться за адресою: 38734, Полтавська область, с. Божківське, вул. Миру, 4; 
- у порядку ч. 3, 4 ст. 308 КАС України допитати в судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Крюківська ВК № 29», що знаходиться за адресою: 38734, Полтавська область, с. Божківське, вул. Миру, 4, свідка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому відомі обставини щодо тиску на позивача з боку чергової зміни ДУ «Крюківська ВК № 29» та перебування у стані крайньої необхідності 17.03.2024 та який не був заявлений раніше, оскільки він відмовлявся свідчити в суді побоюючись переслідування з боку адміністрації колонії; 
- рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.07.2024 року у справі № 440/5793/24 про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної установи «Крюківська виправна колонія № 29» про визнання протиправною та скасування постанови – скасувати; 
- ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а саме: визнати протиправною та скасувати постанову начальника Державної установи «Крюківська виправна колонія № 29» ОСОБА_2 від 26.03.2024 про накладення на ОСОБА_1 , стягнення у вигляді поміщення до ДІЗО терміном на 14 діб.
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та залишення поза увагою того факту, що при розгляді матеріалів дисциплінарною комісією не було забезпечено дотримання права позивача на ознайомлення з документами, що стосуються справи, не пізніше як за одну добу до початку засідання дисциплінарної комісії, що в свою чергу, є порушенням права на захист.
Переконував, що лише призначення захисника з метою надання правової допомоги не обов`язково означає дотримання вимог щодо забезпечення належного права на захист, оскільки такому захиснику можуть перешкоджати у виконанні його обов`язків або він може ухилятись від їх виконання. 
Наполягав, що з огляду на зазначення в рапортах молодших інспекторів абзацу 12 розділу 2 пункту 4 Правил № 2823/5, замість вірного - абзацу 11 розділу 2 пункту 4 Правил № 2823/5 притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності є неправомірним.
В свою чергу, твердження суду першої інстанції про те, що вказана описка суто технічна, є таким, що не відповідає дійсності, оскільки рапорти написані трьома різними особами, від руки та в довільній формі.
Зауважив, що всупереч положень частини 7 статті 135 КВК України позивачу не вручалась копія постанови, що додатково свідчить про порушення права ОСОБА_1 на захист. Крім того, судом проігноровано той факт, що перебування позивача в умивальній кімнаті гуртожитку СПС № 2, у якому він не проживає, було обумовлено станом крайньої необхідності, зокрема необхідністю справляння природніх потреб, внаслідок стресової ситуації, що виключає можливість притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Відповідач, у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти доводів, викладених в ній, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, а скаргу – без задоволення.
Пояснив, що 17.03.2024 близько о 13год 20 хв. позивача було виявлено у гуртожитку СПС № 2, в якому він не проживає, дозволу адміністрації на перебування у відділенні СПС № 2 останній не мав. При цьому, після отримання вказівки адміністрації слідувати до чергової частини для надання письмових пояснень, останній відмовився, вийшов з чергової частини та цілеспрямовано пішов до гуртожитку СПС № 2, де і був в подальшому виявлений в умивальній кімнаті, що є порушенням вимог абзацу 11 пункту 4 розділу ІІ Правил № 2823/5.
Звернув увагу, що обставин, які б виключали дисциплінарну відповідальність, зокрема, крайня необхідність, перебування під дією психологічного або фізичного примусу, виконання наказу або розпорядження, відповідачем виявлено не було.
Зауважив, що ОСОБА_1 за період перебування в Крюківській виправній колонії № 29 характеризується негативно, навмисно та систематично порушує вимоги режиму відбування покарання, не дотримується правил внутрішнього розпорядку, створює конфліктні ситуації з іншими засудженими та представниками адміністрації. До того ж, має ряд дисциплінарних стягнень, з яких три рази поміщався до ДІЗО. 21 стягнення не зняте та не погашене у встановленому законом порядку. У взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний та корисливий, позитивного прикладу для інших засуджених не подає.
З огляду на викладене та те, що положеннями частини 2 статті 9 КВК України визначено, що невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність, стверджував про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.
Додатково зауважив, що при обранні позивачу такого заходу стягнення як поміщення у дисциплінарний ізолятор, відповідачем було враховано причини, обставини та мотиви вчинення вказаного правопорушення, поведінку засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також тяжкість і характер проступку ОСОБА_1 .
Заперечуючи проти допиту свідка – ОСОБА_3 , вказував, що всупереч абзацу 7 частини 5 статті 135 КВК України свідок не залучався позивачем чи його представником до участі в засіданні дисциплінарної комісії, а також про нього не вказано у позовних вимогах, що унеможливлює його допит.
До того ж, ОСОБА_3 перебуває на оперативно-профілактичному обліку як особа, що схильна до злісних порушень встановленого порядку відбування покарання, має 30 дисциплінарних стягнень, які є знятими чи погашеними та 1 заохочення. Характеризується негативно, конфліктний, не дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, створює конфліктні ситуації.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження)
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що в Державній установі "Крюківська виправна колонія (29)" відбуває покарання у вигляді позбавлення волі до 4 років засуджений за ст. 286 ч. 2 КК України ОСОБА_1 .
Відповідно до витягу з протоколу № 12 від 25.03.2024 засідання дисциплінарної комісії державної установи "Крюківська виправна колонія (29)" /а.с. 18/ слухали: адвоката Ігоря Павлюка, який доповів по суті допущеного порушення засудженим ОСОБА_1 , який 17.03.2024 перебував на іншому відділенні без дозволу адміністрації та зазначив, що дане порушення не підпадає під вказаний абзац ПВР, а саме вказаний абзац 12 розділу 2 пункту 4, але дане порушення не значиться в цьому абзаці, тому не доцільно застосовувати захід стягнення до засудженого ОСОБА_1 .
Постановили: провести перевірку за фактом виявлення неточностей в рапортах молодших інспекторів ВНіБ та перенести засідання комісії на 26.03.2024 на 14 годину 30 хвилин.
Висновком за фактом допущеної помилки в матеріалах відносно порушення засудженим ОСОБА_1 від 25.03.2024 комісією, крім іншого, встановлено:
1) факт перебування засудженого ОСОБА_1 в гуртожитку СПС № 2 зафіксовано на відео з відеокамери гуртожитку СПС № 2;
2) описка в рапортах в частині зазначення абзацу 12 розділу 2 пункту 4 (замість абзацу 11) допущена помилково та є технічною.
Дослідивши витяг з протоколу № 13 від 26.03.2024 засідання дисциплінарної комісії державної установи "Крюківська виправна колонія (29)" /а.с. 20/, судом встановлено, що слухали начальника відділу СВПР, який доповів по суті допущеного порушення ОСОБА_1 за його особистої присутності, а саме: 17.03.2024 близько 13 години 20 хвилин ОСОБА_1 було виявлено в гуртожитку СПС № 2, в якому він не проживає, дозволу адміністрації на перебування на відділені СПС № 2 не мав. Після чого засудженому ОСОБА_1 була дана вказівка слідувати до чергової частини для надання письмового пояснення. При прибутті до чергової частини позивач відмовився від надання письмового пояснення, про що був складений відповідний акт. Після чого даний засуджений вийшов з чергової частини і цілеспрямовано пішов до гуртожитку СПС № 2, проігнорувавши зауваження, які йому були зроблені. У подальшому молодший інспектор відділу нагляду і безпеки разом із заступником чергового помічника начальника установи вирушили до гуртожитку СПС № 2, де був виявлений засуджений ОСОБА_1 в умивальній кімнаті. Засудженого знову було доставлено до чергової частини для надання пояснень. У своїй пояснювальній записці засуджений ОСОБА_1 не зазначив жодної причини перебування у відділенні СПС № 2.
Також, згідно цього ж протоколу, слухали адвоката Павлюка Ігоря з приводу захисту інтересів засудженого ОСОБА_4 , який пропонував дисциплінарній комісії не застосовувати до засудженого суворий захід стягнення.
З урахуванням вказаних обставин комісія вирішила: наслідком вищевказаних дій засудженого ОСОБА_1 стало невиконання ним покладених на засуджених обов`язків та порушення Правил внутрішнього розпорядку (розділ 2 пункт 4 абзац 11).
Враховуючи причини, обставини і мотиви вчинення засудженим вищевказаного порушення, його поведінку до вчинення проступку, пояснення засудженого ОСОБА_1 , а також те, що засуджений раніше притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення режиму відбування покарання вирішено застосувати до нього крайній захід стягнення, а саме помістити до ДІЗО терміном на 14 діб.
За - 6 голосів, проти - 0, утримався - 0.
З урахуванням вище викладених обставин відповідачем була прийнята оскаржувана постанова 26.03.2024 про поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор установи виконання покарань /а.с.21/.
Вважаючи протиправною постанову від 26.03.2024, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання її протиправною та скасування.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності у діях відповідача під час накладення стягнення протиправності. При цьому, судом враховано, що  позивач не заперечуючи допущення ним порушення - перебування на іншому відділенні без дозволу адміністрації та стверджуючи про перебування у стані крайньої необхідності, не пояснив, яка саме подія призвела до такого стану. Однак, саме по собі зазначення про стан крайньої необхідності, без жодної конкретики та аргументації, не може бути беззаперечною підставою для звільнення від відповідальності.
Надаючи оцінку доводам позовної заяви щодо часткового ознайомлення із документами, що стосуються справи про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, суд першої інстанції, дослідивши наявний в матеріалах справи протокол засідання від 26.03.2024, не виявив висловлювань адвокатом позивача будь-яких зауважень щодо відмови у наданні для ознайомлення матеріалів дисциплінарної справи чи її частини ОСОБА_1 чи його захиснику, у зв`язку із чим визнав непідтвердженими такі доводи.
Щодо помилковості зазначення у рапортах працівників відповідача абзацу 12 замість 11, суд врахувавши, що зміст рапортів дозволяє встановити, яке саме порушення допустив позивач, зауважив, що вказані обставини є виключно технічною опискою, та не унеможливлюють встановлення суті порушення та його кваліфікацію.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.
Згідно із статтею 9 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені зобов`язані:
виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб;
виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації;
ввічливо ставитися до персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених;
з`являтися за викликом адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації.
Невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.
Обов`язки засуджених, до яких судом застосовано пробацію, визначаються цим Кодексом та Законом України "Про пробацію". 
Відповідно до частини 3 статті 107 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені зобов`язані:
дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами;
утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням;
виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії;
виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії;
дотримуватися санітарно-гігієнічних норм;
дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Колегією судів встановлено, що ОСОБА_1 відбуває покарання в Державній установі «Крюківська виправна колонія № 29» за частиною 2 статті 286 КК України (порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого) у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Матеріалами справи підтверджено, що підставою для застосування до позивача заходів дисциплінарного характеру (поміщення в ДІЗО строком на 14 днів) слугувало виявлення ОСОБА_1 17.03.2024 близько 13 години 20 хвилин у гуртожитку СПС № 2, в якому він не проживав без дозволу адміністрації на перебування у ньому. Вказана обставина визнається ОСОБА_1 та мала наслідком складення рапортів Крюківської виправної колонії № 29 про порушення ОСОБА_1 абзацу 12 пункту 4 розділу ІІ Правил № 2823/5, у яких у подальшому було виправлено номер абзацу з 12 на 11.
Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі визначено Правилами № 2823/5.
За змістом абзацу 2 пункту 1 Правил № 2823/5, ці Правила обов`язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи.
Відповідно до пунктів 3-4 Правил № 2823/5 засуджені зобов`язані, зокрема:
виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб;
дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, правомірні взаємовідносини з іншими засудженими, персоналом установи виконання покарань та іншими особами;
утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна установи виконання покарань і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням;
носити одяг встановленого законодавством зразка та нагрудні знаки, затверджені зразками поіменної картки та нагрудного розпізнавального знака для засуджених (додаток 2). Засуджені, які тримаються у виправних центрах, виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання та дільницях соціальної реабілітації, засуджені жінки, звільнені від роботи у зв`язку з вагітністю і пологами, а також які мають дітей до трьох років, мають право носити цивільний одяг;
виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань;
виконувати необхідні роботи із самообслуговування, благоустрою установи виконання покарань;
дотримуватися санітарно-гігієнічних норм, мати охайний вигляд. Засуджені, які перебувають поза межами локального сектору (камери), зобов`язані носити взуття встановленого зразка (крім виправних центрів, виправних колоній мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання та дільниць соціальної реабілітації), за винятком рекомендацій лікаря;
ввічливо ставитися до адміністрації та персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених;
з`являтися за викликом адміністрації органів і установ виконання покарань;
дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.
Засуджені до позбавлення волі, які мають заборгованість за виконавчими документами, зобов`язані працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, до погашення такої заборгованості.
Засудженим забороняється:
самовільно залишати установу виконання покарань, порушувати лінію охорони;
спілкуватися із засудженими та іншими особами з порушенням встановлених правил ізоляції, звертатися до них з проханням про виконання незаконних дій;
придбавати, виготовляти, зберігати і використовувати гроші, цінності, предмети, речі, речовини і вироби, заборонені до використання в установах виконання покарань за переліком предметів, виробів і речовин, зберігання і використання яких засудженими заборонено (додаток 3);
продавати, дарувати або відчужувати в інший спосіб на користь інших осіб предмети, вироби і речі, що перебувають в особистому користуванні;
умисно заподіювати собі тілесні ушкодження, у тому числі за допомогою іншої особи, завдавати шкоду своєму здоров`ю з метою ухилення від відбування покарання або виконання встановлених обов`язків;
умисно завдавати шкоду державному, комунальному майну, майну інших юридичних чи фізичних осіб, у тому числі майну інших засуджених, створювати загрозу заподіяння шкоди такому майну;
вживати спиртні напої, наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги чи інші одурманюючі засоби;
чинити опір законним діям персоналу установи виконання покарань, перешкоджати виконанню ним своїх службових обов`язків, підбурювати до цього інших засуджених;
грати в настільні та інші ігри з метою здобуття матеріальної чи іншої вигоди;
вживати нецензурні та жаргонні слова, давати і присвоювати прізвиська;
самовільно залишати призначену для перебування ізольовану територію, приміщення або визначене місце роботи, а також перебувати без дозволу адміністрації установи виконання покарань у гуртожитках та відділеннях, у яких вони не проживають, або на виробничих об`єктах, на яких вони не працюють;
завішувати чи змінювати без дозволу адміністрації установи виконання покарань спальні місця, а також обладнувати їх у комунально-побутових та інших службових або виробничих приміщеннях;
готувати та вживати їжу в непередбачених для цього місцях, виносити продукти харчування з їдальні без дозволу адміністрації установи виконання покарань;
мати при собі предмети і речі в асортименті і кількості, що виходять за межі, встановлені переліком;
курити у не відведених для цього місцях та неповнолітнім у виховних колоніях;
надсилати та отримувати кореспонденцію всупереч порядку, встановленому Кримінально-виконавчим кодексом України та цими Правилами;
наносити собі або іншим особам татуювання;
тримати тварин без дозволу адміністрації установи виконання покарань;
виготовляти, зберігати саморобні електроприлади та користуватися ними;
здійснювати у виправних та виховних колоніях фото-, відеозйомку за допомогою відповідних технічних пристроїв, у тому числі планшетного комп`ютера;
самовільно переплановувати, змінювати конструктивні елементи будівель та споруд установи виконання покарань, споруджувати на виробничих об`єктах різні об`єкти (лазні, пральні, душові, сейфи, будиночки, будки, приміщення та засоби для відпочинку, опалення).
Відповідно до частини 2 статті 9 КВК України невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.
Відповідно до частини 1 статті 132 КВК України, за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи стягнення:
попередження;
догана;
сувора догана;
грошовий штраф до двох мінімальних розмірів заробітної плати;
скасування поліпшених умов тримання;
поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до чотирнадцяти діб, а засуджених жінок - до десяти діб;
поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до чотирнадцяти діб;
переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.
Попередження - це письмове застереження про притягнення до дисциплінарної відповідальності певного виду у разі повторного порушення.
Згідно із частиною 1 статті 134 КВК України при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого..
Відповідно до частини 8, 13 статті 134 КВК України поміщення засудженого в дисциплінарний ізолятор або в карцер чи переведення засудженого до приміщення камерного типу (одиночної камери) проводиться за вмотивованою постановою начальника колонії або особи, яка виконує його обов`язки, з визначенням строку тримання.
Засуджений може оскаржити накладене на нього стягнення, однак подання скарги не зупиняє виконання стягнення. Посадова особа, яка наклала стягнення, за наявності для того підстав може його скасувати або замінити іншим, більш м`яким стягненням. Вища посадова особа може скасувати стягнення в разі, коли посадова особа, яка наклала стягнення, перевищила свої повноваження або стягнення було накладено нею при відсутності порушення з боку засудженого.
За змістом частин 1-5 статті 135 КВК України питання про доцільність застосування стягнення до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, вирішується на засіданні дисциплінарної комісії установи виконання покарань. Дисциплінарна комісія установи виконання покарань діє на постійній основі. Засідання дисциплінарної комісії є повноважним, якщо на ньому присутні більше половини членів дисциплінарної комісії.
До складу дисциплінарної комісії входять начальник установи виконання покарань, його заступники та начальники служб установи, які за своїми функціональними обов`язками безпосередньо спілкуються з особами, які відбувають покарання у виді позбавлення волі. Очолює дисциплінарну комісію начальник установи виконання покарань або особа, яка виконує його обов`язки.
На засідання дисциплінарної комісії запрошуються й інші особи, присутність яких є доцільною для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності. Члени спостережних комісій на відповідній території мають право бути присутніми на засіданні дисциплінарної комісії та мають право дорадчого голосу.
Особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має бути повідомлена про місце і час засідання дисциплінарної комісії не пізніше ніж за одну добу до його проведення. За заявою засудженого цей термін може бути продовжено, але не більш як на дві доби.
Особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має право користуватися послугами адвоката або фахівця в галузі права за власним вибором під час підготовки до засідання дисциплінарної комісії, який представлятиме її інтереси під час засідання комісії. Якщо особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, не має доступу до адвоката або фахівця в галузі права, адміністрація установи виконання покарання зобов`язана надати йому можливість звернутися за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги.
Засуджений та/або його представник мають право:
отримати інформацію про притягнення до дисциплінарної відповідальності, у тому числі документи, що стосуються справи, не пізніш як за одну добу до початку засідання дисциплінарної комісії;
бути присутнім на засіданні дисциплінарної комісії під час розгляду питання про його притягнення до дисциплінарної відповідальності;
ознайомлюватися з матеріалами дисциплінарного провадження та особової справи, робити виписки, знімати копії з них;
надавати пояснення, заперечення та заявляти клопотання в усному та письмовому вигляді, надавати докази;
подавати клопотання не пізніш як за двадцять чотири години до визначеного часу засідання про залучення до засідання дисциплінарної комісії осіб, присутність яких є доцільною для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності.
Відповідно до положень пунктів 1-7, 9 розділу 6 Правил № 1769/5, правом застосовувати в повному обсязі заходи заохочення і стягнення до ув`язнених та засуджених (за винятком переведення засуджених до приміщення камерного типу (одиночної камери)) користується начальник СІЗО або особа, яка виконує його обов`язки.
Перед накладенням стягнення питання про доцільність застосування стягнення до ув`язнених та засуджених вирішується на засіданні дисциплінарної комісії СІЗО, яка діє на постійній основі. Засідання дисциплінарної комісії є повноважним, якщо на ньому присутні більше половини її членів.
До складу дисциплінарної комісії входять начальник СІЗО, його перший заступник, заступники, а також начальники служб СІЗО, які за своїми посадовими обов`язками безпосередньо спілкуються з ув`язненими та засудженими. Очолює дисциплінарну комісію начальник СІЗО або особа, яка виконує його обов`язки.
На засідання дисциплінарної комісії запрошуються й інші особи, присутність яких є доцільною, для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності. Члени спостережних комісій на відповідній території мають право бути присутніми на засіданні дисциплінарної комісії та мають право дорадчого голосу.
Ув`язнений чи засуджений має бути письмово повідомлений про місце і час засідання дисциплінарної комісії не пізніше ніж за одну добу до його проведення. За письмовою заявою ув`язненого чи засудженого цей термін може бути продовжено, але не більш як на дві доби.
Ув`язнений чи засуджений під час підготовки до засідання дисциплінарної комісії має право користуватися послугами захисника, адвоката або іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правничої допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, за власним вибором, який представлятиме його інтереси під час засідання комісії. Якщо ув`язнений або засуджений не має доступу до цих осіб, адміністрація СІЗО зобов`язана надати йому можливість звернутися за отриманням правничої допомоги до суб`єктів надання такої допомоги.
Ув`язнений і засуджений та/або їх представники мають право:
отримати інформацію про притягнення до відповідальності, у тому числі документи, що стосуються справи, не пізніш як за одну добу до початку засідання дисциплінарної комісії;
бути присутніми на засіданні дисциплінарної комісії під час розгляду питання про притягнення до дисциплінарної відповідальності;
ознайомлюватися з матеріалами дисциплінарного провадження та особової справи, робити виписки, знімати копії з них;
надавати пояснення, заперечення та заявляти клопотання в усному та письмовому вигляді, надавати докази;
подавати клопотання не пізніш як за двадцять чотири години до визначеного часу засідання про залучення до засідання дисциплінарної комісії осіб, присутність яких є доцільною, для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності.
Матеріали про порушення доповідає на засіданні дисциплінарної комісії начальник відділення соціально-психологічної служби або особа, яка ініціювала притягнення до відповідальності, у присутності особи, яка вчинила порушення, та інших запрошених осіб.
Під час засідання дисциплінарної комісії заслуховуються пояснення ув`язненого чи засудженого та його представника, свідків, інших осіб, присутність яких є доцільною, для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності, адміністрації СІЗО, особи, яка ініціювала притягнення до відповідальності, та осіб, які мають право дорадчого голосу.
Рішення про притягнення до відповідальності приймається більшістю голосів членів дисциплінарної комісії. Результати розгляду дисциплінарною комісією питання про доцільність застосування стягнення до засудженого оформлюються відповідним письмовим рішенням.
Ув`язненому чи засудженому протягом трьох робочих днів видається копія рішення про застосування до нього стягнення із зазначенням можливості та порядку його оскарження.
Про заохочення і стягнення начальник СІЗО виносить постанову про заохочення (додаток 28) і постанову про накладення дисциплінарного стягнення (додаток 29).
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено у суді апеляційної інстанції у засіданні Дисциплінарної комісією відповідача, за наслідками якого було накладено спірне стягнення, взяли участь: голова комісії - начальник державної установи "Крюківська виправна колонія № 29 полковник внутрішньої служби ОСОБА_2 , секретар комісії - начальник відділення майор внутрішньої служби ОСОБА_5 , члени комісії: в.о. заступника начальника установи з нагляду і безпеки, охорони та оперативної роботи майор внутрішньої служби ОСОБА_6 , заступник начальника з ІтаКПЗ підполковник внутрішньої служби ОСОБА_7 , начальник відділення СПС старший лейтенант внутрішньої служби ОСОБА_8 , старший оперуповноважений оперативного відділу майор внутрішньої служби ОСОБА_9 , начальник ВНіБ майор внутрішньої служби ОСОБА_6 , запрошені: адвокат Павлюк Ігор по захисту інтересів засудженого ОСОБА_1 . 
З огляду на те, що у засідання Дисциплінарної комісії відповідача взяли участь всі призначені до неї уповноважені особи, засідання такої комісії слід вважати повноважним.
На даному засіданні був присутнім адвокат позивача – ОСОБА_10 , який пропонував дисциплінарній комісії не застосовувати до засудженого суворий захід стягнення.
Позивач на засідання не з`явився та пояснень не надав. Зі змісту наданого до матеріалів справи акту від 17.03.2024 вбачається, що ОСОБА_1 відмовився давати письмові пояснення з приводу перебування на гуртожитку СПС № 2. Вказаний акт містить підписи посадових осіб установи про відмову позивача від надання пояснень.
Колегія суддів враховує, що зі змісту наявних в матеріалах справи документів не вбачається допущення відповідачем будь-яких процедурних порушень.
Надаючи правову оцінку твердженням позивача щодо обмеження його у праві скористатись правовою допомогою колегія суддів враховує, що адвокат позивача був присутнім на засіданні дисциплінарної комісії, а наявним в матеріалах справи протоколом засідання від 26.03.2024 підтверджено відсутність будь-яких зауважень представника позивача щодо ненадання йому до ознайомлення матеріалів дисциплінарної справи чи її частини, що в свою чергу спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.
Посилання апелянта на невірне визначення складу правопорушення колегія суддів відхиляє, оскільки за змістом витягу з протоколу № 12 від 25.03.2024 засідання дисциплінарної комісії Державної установи «Крюківська виправна колонія» № 29 з розгляду матеріалів про правопорушення у відношенні ОСОБА_1 (а.с. 18) та протоколу № 13 від 26.03.2024 (а.с.20) вбачається, що за фактом виявлення неточностей у рапортах молодших інспекторів ВНіБ було постановлено провести перевірку, за наслідками якої такі недоліки, як невірне зазначення номеру абзацу розділу 2 пункту 4 Правил внутрішнього розпорядку (12 замість 11), усунуто в повному обсязі. Вирішено, що ОСОБА_1 порушив вимоги абзацу 11 пункту 4 розділу 2 Правил № 1769/5.
До того ж, як доречно зауважив суд першої інстанції, позивач визнає факт свого перебування без дозволу адміністрації у відділені СПС № 2, а тому наявність описки у рапортах не є такою, що унеможливлює встановити суть порушення та його кваліфікацію.
Щодо наявності обставин крайньої необхідності, на які покликається апелянт, слід зазначити наступне.
За змістом частини 2 статті 131-1 КВК України, персонал установи виконання покарань зобов`язаний довести наявність у діях чи бездіяльності особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, усіх ознак дисциплінарного проступку. Відсутність таких ознак виключає застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення.
Відповідно до статті 131-2 КВК України особа, яка діяла у стані крайньої необхідності, під дією психологічного або фізичного примусу, виконувала наказ або розпорядження, не підлягає дисциплінарній відповідальності.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що крайня необхідність виникає, зокрема, за наявності двох ознак:
- небезпеки, яка безпосередньо загрожує правоохоронюваним інтересам;
- відсутності реальної можливості усунути небезпеку, що загрожує, іншими засобами, ніж заподіяння шкоди правоохоронюваним інтересам.
Водночас, у межах спірних правовідносинах позивачем не наведено достатніх обставин, які б свідчили про наявність крайньої необхідності, яка реально унеможливлювала дотримування визначеного Правилами № 1769/5 порядку.
До того ж, колегія суддів враховує, що про обставини наявності крайньої необхідності позивачем чи його представником не повідомлялось ані відповідачу під час засідання дисциплінарної комісії, ані в ході судового розгляду в суді першої інстанції.
При цьому доказів щодо неможливості повідомити про вказані обставини матеріали справи не містять.
Як вбачається із наданих до матеріалів справи пояснень обставин, які б виключали дисциплінарну відповідальність, зокрема, крайня необхідність, перебування під дією психологічного або фізичного примусу, виконання наказу або розпорядження, відповідачем виявлено не було.
Також, судом апеляційної інстанції взято до уваги, що при призначенні позивачу заходу стягнення дисциплінарної комісією враховані причини, обставини і мотиви вчинення вказаного порушення, поведінку засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також тяжкість і характер проступку.
Зокрема, дисциплінарною комісією встановлено, що за час перебування в установах відбування покарань ОСОБА_1 характеризується негативно, навмисно та систематично порушує вимоги режиму покарання, не дотримується правил внутрішнього розпорядку, створює конфліктні ситуації з іншими засудженими та представниками адміністрації, має ряд дисциплінарних стягнень (21), не знятих та не погашених у встановленому порядку, з яких три -  поміщення до ДІЗО. Заохочень немає. У взаємовідносинах з іншими засудженими конфліктний та корисливий, позитивного прикладу для інших засуджених не подає. Не дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться упереджено. Не виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Схильний до написання необґрунтованих скарг. Засуджений ОСОБА_1 до встановленого порядку відбування покарання ставиться негативно.
Щодо заявленого клопотання про допит свідка суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 65 КАС України як свідок в адміністративній справі судом може бути викликана будь-яка особа, якій відомі обставини, що належить з`ясувати у справі.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що докази по справі встановлені поясненнями свідка, підлягають всебічному, повному і об`єктивному дослідженню та оцінюються на рівні та у сукупності з іншими доказами по справі.
Законодавством про адміністративну відповідальність не встановлюються окремі вимоги до свідка, що свідчить про те, що можливість особою засвідчувати конкретні обставини по справі як свідок, встановлюється в кожному конкретному випадку залежно від здатності особи сприймати події, поведінку оточуючих тощо. Разом з цим, не можуть бути залучені як свідки особи, щодо неупередженості яких є сумніви, та відповідно, братись за основу докази, джерелом походження яких є пояснення чи показання таких свідків.
Дослідивши матеріали справи, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_3 було виявлено разом із позивачем при вчиненні правопорушення, а відтак, останній є безпосередньо зацікавленим в ході та результаті розгляду даної справи, а тому показання безпосередньо зацікавленої особи не можуть бути належними та достовірними доказами на спростування обставин вчинення правопорушення.
Крім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_3 перебуває на оперативно-профілактичному обліку як особа, що схильна до злісних порушень встановленого порядку відбування покарання, має 30 дисциплінарних стягнень, які є знятими чи погашеними та 1 заохочення. Характеризується негативно, конфліктний, не дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи, створює конфліктні ситуації, а тому його показання не можуть слугувати беззаперечним доказом.
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Разом з цим, як визначено частиною першою цієї статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Однак, позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються його вимоги, а відповідачем під час розгляду дисциплінарної справи та судом під час розгляду даної адміністративної справи не встановлено перебування ОСОБА_1 17.03.2024 у стані крайньої необхідності під час знаходження у відділенні №2 та відповідно неправомірність накладеного стягнення.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем під час розгляду справи сукупністю наданих письмових доказів доведено правомірність й обґрунтованість рішення дисциплінарної комісії про застосування до позивача стягнення у вигляді поміщення в дисциплінарний ізолятор за порушення правил внутрішнього розпорядку, тоді як позивач не надав суду належних та допустимих доказів, що з достатньою переконливістю свідчили б про недотримання ДУ «Крюківська виправна колонія № 29» вимог частини другої статті 2 КАС України та порушення його прав внаслідок прийняття оскарженого рішення. Всі його доводи зводяться фактично лише до незгоди з застосованим дисциплінарним стягненням, без доведення тих обставин, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення. 
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для визнання протиправною та скасування постанови начальника Державної установи «Крюківська виправна колонія № 29» ОСОБА_2 від 26.03.2024 про накладення на позивача, ОСОБА_1 , стягнення у вигляді поміщення до ДІЗО терміном на 14 діб, що зумовлює відмову у задоволенні позову.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ч. 4 ст.229, ч. 4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 22.07.2024 по справі № 440/5793/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	Я.М. Макаренко    В.Б. Русанова