КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 756/9170/24                                                                                             Головуючий у І інстанції Диба О.В.
Провадження №22-ц/824/15889/2024                                                             Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
14 листопада 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 24 липня 2024 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно,
         
УСТАНОВИВ:          
 
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно, визнання свідоцтва про право ОСОБА_2 на спадщину за законом недійсним та застосування наслідків нікчемного правочину.
В позовній заяві ОСОБА_1 вказала вимогу про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 до вирішення по суті позову, забороною вчиняти відповідачем інші дії. 
Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Двадцять перша Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно повернуто заявнику.
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Двадцять перша Київська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно - залишено без руху.
Не погоджуючись з даною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 24 липня 2024 року в частині повернення заявнику заяви про забезпечення позову скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 24 липня 2024 року суд першої інстанції своєю ухвалою залишив без руху лише позовну заяву про визнання права власності на спадкове майно, а заяву про забезпечення позову - повернув заявнику не надаючи можливості усунути вказаний недолік.
На думку ОСОБА_1 , невжиття таких заходів судом як забезпечення позову у справі № 756/9170/24 може істотно ускладнити та унеможливити виконання рішення суду та ефективний захист, в тому числі і поновлення порушених та оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких позивачка звернулася до суду.
В апеляційній скарзі вказано, що 13 серпня 2024 року вказані в ухвалі Оболонського районного суду м. Києва від 24 липня 2024 року ОСОБА_1 усунула.
Крім того, в апеляційній скарзі звернуто увагу на те, що п. 2 прохальної частини позову,  ОСОБА_1 просила суд забезпечити позов шляхом накладенням арешту на квартиру АДРЕСА_1 , до вирішення цього позову по суті, а саме: заборонити вчиняти відповідачем інші дії, пов`язані з предметом позову та забезпечити позов іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а не лише забороною вчиняти відповідачем інші дії, як це зазначено в оскаржуваній ухвалі.
Таким чином,  ОСОБА_1 вважає, що заява про забезпечення позову відповідала вимогам ст. 151 ЦПК України за винятком ч. 6 ст. 151 ЦПК України.
В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
За правилом п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).
Згідно приписів ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Виходячи зі змісту ч. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Постановляючи ухвалу в частині повернення заяви  ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що дана заява подана без додержання вимог ч. 6 ст. 151 ЦПК України, а саме, така заява не оплачена судовим збором. 
Колегія суддів в повній мірі погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Ст. 151 ЦПК України визначені вимоги щодо форми та змісту заяви про забезпечення позову.
Зокрема, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду позовом, в якому було порушено питання щодо застосування заходів забезпечення позову  ОСОБА_1 не сплатила судовий збір ані за подання позовної заяви, ані за подання заяви про забезпечення позову, що підтверджується відсутністю документів, які підтверджують сплату судового збору, та не заперечується самою позивачкою.
Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.
А тому висновок суду першої інстанції про повернення заяви  ОСОБА_1 про забезпечення позову як такої, що не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, є обґрунтованим та законним.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вірно виходив з того, що заява  ОСОБА_1  про забезпечення позову не відповідала вимогам ст. 151 ЦПК України, отже у суду були підстави для її повернення.
Доводи апеляційної скарги про те, що заява про забезпечення позову відповідала вимогам ст. 151 ЦПК України за винятком ч. 6 ст. 151 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє, оскільки процесуальним законодавством не передбачено повноважень суду залишити заяви про забезпечення позову без руху у разі існування недоліків такої заяви.
Суд має вичерпний перелік процесуальних дій, які він може вжити за наслідком розгляду заяви на підставі ст. 153 ЦПК України.
Крім того, чинним законодавством не обмежено право особи звернутися із заявою про забезпечення позову повторно, що і було зроблено ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції також враховує те, що на час розгляду апеляційної скарги ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15 серпня 2024 року вже було розглянуто у дані справі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по суті та залишено дану заяву без задоволення, тобто, відпала потреба у повторному розгляді даної заяви судом першої інстанції. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає нормам процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про повернення заяви про забезпечення позову позивачу та вірно застосував положення ст. 153 ЦПК України.
Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 24 липня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 14 листопада  2024  року.

Судді:                                                                                    Д.О. Таргоній 
 
                                                                                            С.А. Голуб 
                                      
                                                                                              Т.А. Слюсар