ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа №320/27910/23                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Перепелиця А.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року                                                                      м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді          Штульман І.В.
суддів:                               Вівдиченко Т.Р.
                                        Заїки М.М.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними дій, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

11 серпня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Єлисеєв Євген Вікторович звернувся в Київський окружний адміністративний суд з адміністративним позов до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі - відповідач-2) про:
- визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 , який дає право на пенсію за віком відповідно до статті 26 України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV), страхового стажу 33 роки 11 місяців 18 днів згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , в тому числі періоду роботи на посаді вчителя початкових класів у Клищіївській школі Артемівського (Бахмутського) району Донецької області з 01 вересня 1978 року по 15 серпня 1981 року (2 роки 11 місяців 15 днів), періоду роботи на посаді вчителя початкових класів у місті Москві Російської Федерації з 01 вересня 2005 року по 19 серпня 2018 року (12 років 11 місяців 19 днів), та щодо відмови у призначенні пенсії за віком;
- визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 06 грудня 2022 року №104450008238 про відмову у призначенні пенсії;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , який дає право на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV, страховий стаж 33 роки 11 місяців 18 днів згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , в тому числі період роботи на посаді вчителя початкових класів у Клищівській школі Артемівського (Бахмутського) району Донецької області з 01 вересня 1978 року по 15 серпня 1981 року (2 роки 11 місяців 15 днів), період роботи на посаді вчителя початкових класів у місті Москві Російської Федерації з 01 вересня 2005 року по 19 серпня 2018 року (12 років 11 місяців 19 днів), та призначити пенсію за віком з 30 листопада 2022 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 , який дає право на пенсію за віком, відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV, 33 роки 11 місяців 18 днів згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 , в тому числі періоду роботи на посаді вчителя початкових класів у Клищіївській школі Артемівського (Бахмутського) району Донецької області з 01 вересня 1978 року по 15 серпня 1981 року (2 роки 11 місяців 15 днів), періоду роботи на посаді вчителя початкових класів у місті Москві Російської Федерації з 01 вересня 2005 року         по 19 серпня 2018 року (12 років 11 місяців 19 днів), та щодо відмови у призначенні пенсії за віком. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 06 грудня 2022 року №104450008238 про відмову у призначенні пенсії. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (адреса: 08500, Київська область, місто Фастів, вулиця Андрія Саєнка, 10, код ЄДРПОУ 22933548) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), який дає право на пенсію за віком, відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV, 33 роки 11 місяців   18 днів згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , в тому числі період роботи на посаді вчителя початкових класів у Клищівській школі Артемівського (Бахмутського) району Донецької області з 01 вересня 1978 року по 15 серпня 1981 року (2 роки 11 місяців 15 днів), період роботи на посаді вчителя початкових класів у місті Москві Російської Федерації           з 01 вересня 2005 року по 19 серпня 2018 року (12 років 11 місяців 19 днів), та призначити пенсію за віком з 30 листопада 2022 року. Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1073,60 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач ОСОБА_1 працювала у Російській Федерації в той час, коли усі міжнародні договори були чинними, у відповідача-2 не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території Російської Федерації. Крім того, суд додатково зазначив, що відповідно до статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада     1991 року №1788-ХІІ (далі - Закону №1788-XII), органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії, відповідач має вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та складати акти зустрічної перевірки. Судом першої інстанції зроблено висновок, що відповідачами не надано належних і допустимих доказів того, що пенсійний орган звертався до підприємств, в яких працювала позивач для підтвердження відомостей щодо спірних періодів її роботи, а також не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні записи у трудовій книжці є недійсними та недостовірними, у зв`язку із чим оспорюване рішення не відповідає критеріям, встановленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача-2 у не зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 усіх періодів роботи згідно записів у її трудовій книжці є такими, що підлягають задоволенню. 

Не погоджуючись з рішенням Київського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (надалі - апелянт) звернулося до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовної заяви. Апелянт вважає, що рішення від 06 грудня 2022 року №104450008238 про відмову у призначенні пенсії приймалося Головним управління Пенсійного фонду України в Сумській області, а тому зобов`язувати вчинити певні дії слід було саме відповідача-2, оскільки пенсійна справа ОСОБА_1 перебуває у розпорядженні Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області.  

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив. 

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає за можливе частково задовольнити апеляційну скаргу відповідача-1, мотивуючи це слідуючим.
З матеріалів справи вбачається, і це правильно встановлено судом першої інстанції, що позивач ОСОБА_1 30 листопада 2022 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV.
До заяви про призначення пенсії позивачем ОСОБА_1 було долучено копії наступних документів: дипломи (свідоцтво, атестат) про навчання; довідка про відкритий рахунок в банку; довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру; заява про призначення/перерахунок пенсії; паспорт або ID-картка або посвідка; свідоцтво про народження; свідоцтво про народження дитини ( НОМЕР_4 ); свідоцтво про шлюб; трудова книжка/ документи про стаж.
Подану заяву за принципом екстериторіальності (відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1) було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області         від 06 грудня 2022 року №104450008238 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-ІV.
Підставою для відмови у призначенні пенсії стала відсутність у позивача необхідного страхового стажу, який становив лише 11 років 08 місяців 01 день. 
За результатами розгляду документів, доданих до заяви, пенсійний орган встановив, що:
"- за наданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки, оскільки в трудовій книжці на титульному аркуші документа печатка не читабельна, дата народження дописана іншим чорнилом (допис не затверджено належним чином), в запису 1 відсутній номер наказу (в графі 4 - в наявності порушення пп.2.11-2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, необхідно надати уточнюючу довідку); - у зв`язку з тим, що згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 від 26.02.2011 прізвище заявниці після шлюбу - " ОСОБА_2 " - необхідно надати документ про зміну прізвища " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_2 "".
За наслідками розгляду адвокатського запиту представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Єлисеєва Євгена Вікторовича від 27 квітня 2023 року вих.№27.04-2023/Є, листом від 16 лютого 2023 року №1800-0202-8/6632 пенсійний орган повідомив про прийняте рішення щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю у неї необхідного страхового стажу.   
Вважаючи дії та рішення пенсійного органу щодо відмови у призначенні пенсії протиправними, адвокат Єлисеєв Є.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною першою статті 4 Закону №1058-IV визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Згідно пункту 1 частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частинами другою, четвертою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до положень статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року           по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року.
Оскільки датою народження позивача ОСОБА_1 є ІНФОРМАЦІЯ_2 року то, з урахуванням приписів статті 26 Закону №1058-ІV, вона має право на призначення пенсії за віком з 58 років.
Згідно з приписами статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Таким чином, надання інших документів, окрім трудової книжки, для підтвердження трудового стажу з метою призначення пенсії здійснюється виключно у випадку, якщо в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.
На час заповнення трудової книжки в частині спірних періодів (01 вересня 1978 року - 15 серпня 1981 року) діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20 червня 1974 року №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02 серпня     1985 року №252 зі змінами, внесеними постановою Державного комітету СССР з праці та соціальних питань від 19 жовтня 1990 року №412, та яка втратила чинність на підставі Наказу Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року) (далі - Інструкція №162).
Відповідно до абзацу першого пункту 1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Згідно з абзацами другим, третім пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Абзацом першим пункту 2.10 Інструкції №162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Згідно з пунктом 2.11 Інструкції №162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції №162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції №58.
Зміст викладених норм свідчить про те, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Отже, всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що в трудовій книжці НОМЕР_2 позивача ОСОБА_1 зазначено час та місце де вона здійснювала свою трудову діяльність:
- з 01 вересня 1978 року по 15 серпня 1981 року вчителем 1-3 класів;
- з 16 серпня 1981 року по 31 січня 1984 року вчителем початкових класів;
- з 06 лютого 1984 року по 01 вересень 1990 року на посадах вчителя групи продовженого дня; вчителем початкових класів;
- з 01 вересень 1990 року по 01 вересень 1999 року на посаді вчителя початкових класів;
- з 01 вересень 2005 року по 19 серпень 2018 року на посаді вчителя початкових класів (м. Москва, Російська Федерація).
Загальний страховий стаж за трудовою книжкою становить 33 роки 11 місяців 18 днів. 
Судом першої інстанції встановлено, що рішення про відмову у призначенні пенсії від 06 грудня 2022 року №104450008238 прийнято, серед іншого, у зв`язку з тим, що в трудовій книжці на титульному аркуші документа печатка не читабельна, дата народження дописана іншим чорнилом (допис не затверджено належним чином), в запису 1 відсутній номер наказу (в графі 4 - в наявності порушення пп.2.11-2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, необхідно надати уточнюючу довідку).
Слід звернути увагу на те, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17 зазначив, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому, працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Проте, відповідач-2 не врахував, що не усі недоліки записів (заповнення) у трудовій книжці можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Тобто, право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Судом першої інстанції встановлено, і це є правильним, що відповідач-2 врахував частково страховий стаж, чим визнав належне оформлення трудової книжки. 
Проте, підставою для прийняття оспорюваного рішення стало те, що згідно свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5 від 26 лютого 2011 року прізвище заявниці після шлюбу - " ОСОБА_2 ", у зв`язку з чим необхідно надати документ про зміну прізвища " ОСОБА_2 " на " ОСОБА_2 ".
Судом апеляційної інстанції досліджено матеріали справи та встановлено, що відповідачем-1 до суду першої інстанції направлено копії пенсійної справи ОСОБА_1 , в яких вказано прізвище заявниці після шлюбу - " ОСОБА_2 ", а в наявному свідоцтві про одруження серії НОМЕР_5 від 26 лютого 2011 року прізвище заявниці після шлюбу - " ОСОБА_4 " (а.с.60).
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду звертає увагу, що у свідоцтві про шлюб від 26 лютого 2011 року серії НОМЕР_6 зазначено ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінила прізвище на « ОСОБА_4 » і яка є донькою позивача - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).
Так, у трудовій книжці НОМЕР_7 зазначено прізвище позивача " ОСОБА_2 "       (а.с.49-56).
На підтвердження того, що позивач станом на момент звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії має прізвище " ОСОБА_2 ", є долучені до заяви про призначення пенсії та до матеріалів справи свідоцтво про укладення шлюбу від 26 грудня 1981 року серії НОМЕР_8 (а.с.58) та в паспорт громадянина України серія НОМЕР_9 (а.с.44-48).
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем-2 було поверхово розглянуто подані ОСОБА_1 документи на призначення пенсії, що в свою чергу призвело до прийняття протиправного рішення. Отже, належним способом захисту порушених прав позивача є саме визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 06 грудня 2022 року №104450008238.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача усіх періодів роботи згідно записів у її трудовій книжці, колегія суддів зазначає слідуюче. 
Згідно записів трудової книжки від 15 серпня 1978 року серії НОМЕР_7 позивач ОСОБА_1 працювала, як на території України так і на території Російської Федерації.
Відповідно до частини другої статті 4 Закону №1058-ІV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
13 березня 1992 року Україна стала учасником Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення (надалі - Угода від 13 березня 1992 року).
Відповідно до статті 1 Угоди від 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди від 13 березня 1992 року встановлено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.
Отже, дія цієї Угоди розповсюджувалася на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держав-учасниць угоди.
У силу положень статті 6 Угоди від 13 березня 1992 року призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Відповідно до статті 11 зазначеної Угоди від 13 березня 1992 року необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 01 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
З огляду на викладене, цією Угодою визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії.
Відповідно до абзаців другого, третього статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони на території якої відбувалась трудова діяльність.
Аналіз вищенаведених норм вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховуються при встановленні права на пенсію. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
29 листопада 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у місті Москві.
01 грудня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України №2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" (далі - Закон №2783-IX), який набрав чинності 23 грудня 2022 року і яким постановила зупинити у відносинах з Російською Федерацією та республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у місті Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України,       1994 р., №46, ст.417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у місті Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України                    від 03 березня 1998 року №140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., №26, ст.162).
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У Рішенні Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09 лютого 1999 року щодо тлумачення частини першої вказаної статті 58 Конституції України зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення, стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України). Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотньої дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотню дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто, щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.
За статтею 1511 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскарженим.
Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові                   від 19 червня 2018 року у справі №820/5348/17, розпочатий процес реалізації права, за загальним правилом, повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу закону (крім випадків, якщо у самому законі не визначений інший порядок), що узгоджується з принципом правої визначеності.
Таким чином, положення Закону №2783-IX підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто з 23 грудня 2022 року, а положення Постанови №1328 з 02 грудня 2022 року.
Отже, оскільки позивач працювала у Російській Федерації в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинними, у відповідача-2 не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території Російської Федерації.
Відповідно до статті 101 Закону №1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Із урахуванням вищевикладеного, правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії, відповідач має вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та складати акти зустрічної перевірки.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає правильним висновок суду першої інстанції, що відповідачами не надано належних і допустимих доказів того, що пенсійний орган звертався до підприємств, в яких працювала позивач             ОСОБА_1 для підтвердження відомостей щодо спірних періодів її роботи, а також не надано жодного доказу на підтвердження того, що спірні записи у трудовій книжці є недійсними та недостовірними, у зв`язку із чим оспорюване рішення не відповідає критеріям, встановленим частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача-2 у не зарахуванні до страхового стажу позивача усіх періодів роботи згідно записів у її трудовій книжці є такими, що підлягають задоволенню.
Щодо задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , який дає право на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж 33 роки 11 місяців 18 днів згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , в тому числі період роботи на посаді вчителя початкових класів у Клищівській школі Артемівського (Бахмутського) району Донецької області з 01 вересня 1978 року по 15 серпня 1981 року (2 роки 11 місяців 15 днів), період роботи на посаді вчителя початкових класів у місті Москві Російської Федерації з 01 вересня 2005 року по 19 серпня 2018 року (12 років 11 місяців 19 днів), та призначити пенсію за віком з 30 листопада 2022 року, колегія суддів зазначає слідуюче.
Відповідно до частини четвертої статті 45 Закону №1058-IV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.
З матеріалів справи вбачається, що оспорюване рішення від  06 грудня 2022 року року прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області за принципом екстериторіальності і саме зазначений пенсійний орган досліджував документи позивача, вирішував питання щодо призначення пенсії ОСОБА_1 .
30 березня 2021 року набрала чинності постанова Правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрована в Міністерстві юстиції України 16 березня 2021 року за №339/35961 (далі - Постанова правління ПФУ №25-1).
Зміни, внесені до Порядку №22-1 на підставі Постанови правління ПФУ №25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01 квітня 2021 року.
Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку №22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.
Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).
Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне: сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території; після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (пункту 4.10); виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.
З огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 належним відповідачем у частині позовних вимог щодо зобов`язання зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , який дає право на пенсію за віком, відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж 33 роки 11 місяців 18 днів згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , в тому числі період роботи на посаді вчителя початкових класів у Клищівській школі Артемівського (Бахмутського) району Донецької області з 01 вересня 1978 року по 15 серпня 1981 року       (2 роки 11 місяців 15 днів), період роботи на посаді вчителя початкових класів у місті Москві Російської Федерації з 01 вересня 2005 року по 19 серпня 2018 року (12 років 11 місяців       19 днів), та призначити пенсію за віком з 30 листопада 2022 року є саме Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглянув заяву позивача ОСОБА_1 .
Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області не здійснювало розгляд заяви позивача і не приймало рішення про відмову у проведенні перерахунку та виплаті пенсії ОСОБА_1 . 
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає, що суд першої інстанції неправильно визначив пенсійний орган для покладення зобов`язання щодо вчинення певних дій.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 08 лютого 2024 року по справі №500/1216/23 відповідно до якої суд зауважив, що дії зобов`язального характеру щодо проведення позивачу нарахування призначеної йому пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що призначив позивачу пенсію.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність зміни пункт третій резолютивної частини рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року та викласти в новій редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (адреса: 40009, місто Суми, вулиця Берестовська, 1, код ЄДРПОУ 21108013) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), який дає право на пенсію за віком, відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж 33 роки 11 місяців 18 днів згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , в тому числі період роботи на посаді вчителя початкових класів у Клищівській школі Артемівського (Бахмутського) району Донецької області з 01 вересня 1978 року по 15 серпня 1981 року       (2 роки 11 місяців 15 днів), період роботи на посаді вчителя початкових класів у місті Москві Російської Федерації з 01 вересня 2005 року по 19 серпня 2018 року (12 років 11 місяців 19  днів), та призначити пенсію за віком з 30 листопада 2022 року», а в іншій частині рішення суду залишити без змін.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність зміни пункт третій резолютивної частини рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року та викласти в новій редакції: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (адреса: 40009, місто Суми, вулиця Берестовська, 1, код ЄДРПОУ 21108013) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), який дає право на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж 33 роки 11 місяців 18 днів згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , в тому числі період роботи на посаді вчителя початкових класів у Клищівській школі Артемівського (Бахмутського) району Донецької області з 01 вересня 1978 року по 15 серпня 1981 року       (2 роки 11 місяців 15 днів), період роботи на посаді вчителя початкових класів у місті Москві Російської Федерації з 01 вересня 2005 року по 19 серпня 2018 року (12 років 11 місяців 19 днів), та призначити пенсію за віком з 30 листопада 2022 року», а в іншій частині рішення суду залишити без змін.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Приписи пункту 4 частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області підлягає частковому задоволенню. 
Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області - задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року - в пункті 3 резолютивної частини змінити, виклавши її в наступній редакції: 
«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (адреса: 40009, місто Суми, вулиця Берестовська, 1, код ЄДРПОУ 21108013) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), який дає право на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж 33 роки 11 місяців 18 днів згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 , в тому числі період роботи на посаді вчителя початкових класів у Клищівській школі Артемівського (Бахмутського) району Донецької області з 01 вересня 1978 року         по 15 серпня 1981 року (2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців 15 (п`ятнадцять) днів), період роботи на посаді вчителя початкових класів у місті Москві Російської Федерації з 01 вересня 2005 року по 19 серпня 2018 року (12 (дванадцять) років 11 (одинадцять) місяців                    19 (дев`ятнадцять) днів), та призначити пенсію за віком з 30 листопада 2022 року».
В решті рішення Київського окружного адміністративного суду від 17 червня            2024 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                      І.В. Штульман

Судді:                                                                                          Т.Р. Вівдиченко

                                                                                                    М.М. Заїка