ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

05 грудня 2024 року 	м.Суми	

Справа №583/3370/23 
Номер провадження 22-ц/816/1253/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Філонової Ю. О. ,  Рунова В. Ю. 
за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М., 
сторони:
позивачка   - ОСОБА_1 , 
відповідачка -  ОСОБА_2 ,
третя особа - приватний нотаріус Охтирського районного нотаріального округу Зіньковський Іван Михайлович, 
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження  апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 лютого 2024 року,  у складі судді Яценко Н.Г.,  ухваленого у  м. Охтирка,

                                                                    у с т а н о в и в :

У липні  2023 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом  до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Охтирського районного нотаріального округу Зіньковський І.М. про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності в порядку спадкування.
Свої вимоги  мотивувала  тим, що з літа 2014 року  вона  почала проживати зі своєю приятелькою ОСОБА_3 в належному останній житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , після того як чоловік ОСОБА_3 тяжко захворів та у зв`язку з цим потребував постійного стороннього догляду. Оскільки її подруга ОСОБА_3 не могла самостійно забезпечити догляд за чоловіком, у цьому їй допомагала позивачка. І після смерті чоловіка подруги у 2015 році, позивачка продовжила проживати з ОСОБА_3 та її сином ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1   помер син ОСОБА_3 та позивачка залишилася проживати з подругою у її житловому будинку за вказаною ви ще адресою.  ІНФОРМАЦІЯ_2   померла і сама ОСОБА_3 , витрати по організації поховання якої взяла на себе ОСОБА_1 . 
Після смерті ОСОБА_3 21.07.2021 приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Зіньковським І.М. була заведена спадкова справа №64/2021.   13.12.2021 позивачка звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , однак отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з відсутністю у неї  права на спадкування. Позивачка зазначала,  що з 2014 року проживала разом з ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , де вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет:  ОСОБА_1 готувала їжу, прала та прасувала одяг, піклувалась про життєдіяльність і здоров`я ОСОБА_3 , доглядала за її сином ОСОБА_4 .  У будинку за вищевказаною адресою позивачка мала власну відокремлену кімнату, де знаходилися її особисті речі.
З врахуванням  наведеного, просила  встановити факт проживання однією сім`єю з 01.07.2014 р.  по 12.06.2021 р.  з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування на майно померлої  ОСОБА_3 в порядку четвертої черги спадкування.
Рішенням  Охтирського  міськрайонного суду  Сумської області від  26 лютого 2024 року  відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Не погодившись з таким  рішенням суду ОСОБА_1   звернулась  до суду з апеляційною скаргою, в якій  посилаючись на неповне з`ясування  обставин, що мають значення для  справи,   неправильне  застосування  норм матеріального права та порушення  норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити  нове рішення, яким  задовольнити позовні вимоги  у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції залишив поза увагою,  що позивачка з липня  2014 року по  12 червня 2021 року  проживала  понад  5 років у будинку  ОСОБА_3 ,  та одночасно  здійснювала  догляд за її сином, тобто на думку апелянта  позивачка  у вказаний період проживала однією сім`єю  з ОСОБА_3 .  При цьому,  вони   мали спільний бюджет, з якого позивачка від імені  ОСОБА_3 сплачувала всі наявні комунальні послуги,  закупалися  для останньої  лікарські засоби і т.і. Окрім того, позивачка кожного дня прибирала будинок, двір, здійснювала  матеріальну допомогу  ОСОБА_3 . 
Тоді як  відповідачка  у вказаний  період  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 будь-якої  допомоги не надала, догляд за ними не здійснювала і не була пов`язана  спільним побутом, не мала взаємні  права та обов`язки.
Відзив на апеляційну скаргу  до суду  не надходив.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника - адвоката Моїсеєнка В.В., перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи,  що ІНФОРМАЦІЯ_2   в м. Охтирка Сумської області померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,  що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 14.06.2021 Охтирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (а.с. 16). 
На підтвердження обставин організації поховання ОСОБА_3 позивачкою надано свідоцтво про поховання від 14.06.2021 №357 (а.с. 17).
Після смерті ОСОБА_3 , на підставі заяви ОСОБА_2 від 21.07.2021 р. про прийняття спадщини після смерті її бабусі - ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Зіньковським І.М. заведена спадкова справа №64/2021, що підтверджується наданою копією цієї спадкової справи, а також витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21.07.2021 р.  №65675214 (а.с. 93-110, 98).
08.11.2021 р.  ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріусу Охтирського районного нотаріального округу Зіньковського І.М. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с. 19).
Постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 15.12.2021 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю прав на спадкування. Постанова вмотивована тим, що ОСОБА_1 не підлягає ні під жодну з п`яти черг спадкування, передбачених статтями  1261-1265 ЦК України, так як не надала жодних документів, які б підтверджували її право на спадкування. З наявних документів, які є в спадковій справі встановлено, що ОСОБА_2 звернулася до нотаріуса у встановлений законом строк згідно зі ст. 1270 ЦК України із заявою про прийняття спадщини на майно бабусі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , син якої та батько ОСОБА_2 - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .   Отже,  єдиним спадкоємцем на даний час за правом представлення є онука померлої - ОСОБА_2 (а.с. 22-23).
Той факт, що ОСОБА_3 доводилася ОСОБА_2 бабусею підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 16.11.1988, витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 13.12.2021 р. №00034152708, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 13.12.2021  р. №00034152580 (а.с. 94, 102-103, 104-105). 
20.12.2023 р.  приватним нотаріусом Охтирського районного нотаріального округу Зіньковським І.М., не встановлено підстав для прийняття заяви ОСОБА_5 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , через пропуск строку для подання такої заяви (а.с. 30). 
Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 30.10.2020 р. Охтирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_4   у м. Охтирка Сумської області, що також підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с. 21, 105-106). 
З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 13.12.2021 р.  №00034152580 вбачається, що 11.06.1986 ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 (а.с. 102-103). 
Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 31.03.2015 відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Охтирка реєстраційної служби Охтирського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_5   у м. Охтирка Сумської області (а.с. 20).
За життя ОСОБА_7 заповітом від 08.09.2012 р., посвідченим державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за №2-1049, на випадок своєї смерті заповів все належне йому майно ОСОБА_3 (а.с. 28).
З відповіді відділу з питань державної реєстрації Охтирської міської ради від 05.11.2021 №15-13/9239 вбачається, що станом на 12.06.2021  р. (дата смерті ОСОБА_3 ) за адресою: АДРЕСА_1 , була зареєстрована одна особа - ОСОБА_3 (а.с. 100).
З паспорту позивачки серії НОМЕР_5 , виданому 27.12.1997 Охтирським МРВ УМВС України в Сумській області, вбачається, що ОСОБА_1 з 26.01.1983 р.  зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , про що позивачка особисто підтвердила у судовому засіданні (а.с. 12-14).
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 27.11.2019 №583/3288/19 ОСОБА_4 визнано недієздатним, ОСОБА_3 призначено опікуном над ОСОБА_4 (а.с. 113).
З відповіді Охтирського РВП ГУНП в Сумській області від 27.10.2023 №М-47аз вбачається, що 02.08.2020 р. та 20.04.2020 р. до Охтирського РВП надходили звернення ОСОБА_3 з приводу того, що її син ОСОБА_4 вчиняє неправомірні дії щодо заявниці (а.с. 136).
Згідно з відповіддю КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» від 05.12.2023 р.  №01-55/1257 ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ СОР «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня №2» з 12.02.2015 р. по 20.02.2015 р., з 24.04.2019 р. по 02.07.2019  р. у КЗ СОР «Обласник наркологічний диспансер», з 13.12.2019 р.  по 13.02.2020 р.  у КНП СОР «Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань», з 28.09.2020 р.  по 28.10.2020 р. у КНП СОР «Обласна клінічна спеціалізована лікарня» (а.с. 157).
Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_8 пояснила, що з 2012 року позивачка доглядала за ОСОБА_3 , вона часто бачила позивачку та її сина ОСОБА_9 у ОСОБА_3 , які й на городі, і у дворі наводили порядки, харчувалися вони разом. ОСОБА_3 висловлювала бажання переписати свій будинок на сина позивачки.
Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що з 1962 року спілкувалася з ОСОБА_3 , яка жила скрутно, мала складні стосунки із сином. Після смерті чоловіка ОСОБА_3 пропонувала свідку доглядати за нею, але свідок відмовилася та порадила ОСОБА_1 . Позивачка дуже допомагала ОСОБА_3 і остання обіцяла скласти заповіт на позивачку, але не встигла і померла. Приблизно після 2012 року, коли захворів чоловік ОСОБА_3 , позивачка перейшла до них жити, але навідувалася додому, до своєї родини. Коли ОСОБА_3 стало не так важко, ОСОБА_1 повернулася до себе додому. А коли з ОСОБА_4 почалися проблеми, ОСОБА_1 знову стала проживати у ОСОБА_3 . Діти позивачки привозили продукти, коли ОСОБА_3 вже не вставала. Позивачка та її діти ховали ОСОБА_3 та її сина.
Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були подругами. Коли тяжко захворів чоловік ОСОБА_3 , позивачка дуже їй допомагала, частіше приходила до неї, на довше залишалася, а коли помер син ОСОБА_3 , то залишалася й ночувати. ОСОБА_1 та її син обробляли город, ремонтували, що було потрібно, а потім здійснювали поховання ОСОБА_4 , ОСОБА_3 . Десь один раз на тиждень свідка кликали до ОСОБА_3 , де вона бачила позивачку. Коли ОСОБА_3 занедужала ОСОБА_1 ходила у магазин, купляла продукти. 
Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_12 пояснила, що працювала разом з позивачкою та ОСОБА_3 . Позивачка відносилась до ОСОБА_3 як до своє матері. Коли захворів чоловік ОСОБА_3 , то остання просила ОСОБА_1 допомогти доглядати за ним. Позивачка часто приїжджала до ОСОБА_3 , остання просила позивачку переїхати до неї, але ОСОБА_1 відмовлялася, казала, що так буде приїжджати та допомагати. Але зважаючи на агресивну поведінку сина ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , ОСОБА_1 почала залишатися ночувати у них. Позивачка та вся її родина допомагали ОСОБА_3 . Після 2015 року ОСОБА_1 постійно була у ОСОБА_3 , допомагала і продуктами, і за комунальні послуги допомагала сплачувати. ОСОБА_3 говорила, що залишить будинок ОСОБА_1 . Після смерті ОСОБА_3 позивачка займалася її похованням. 
Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_13 суду пояснила, що дуже добре знає сім`ю ОСОБА_14 , у яких між сином та матір`ю були складні стосунки, ОСОБА_3 його боялася та просила ОСОБА_1 ночувати у неї. Приблизно з 2014 року позивачка проживала у ОСОБА_3 , приносила продукти харчування, готувала їжу. Уся сім`я позивачки допомагали ОСОБА_3 .
Вирішуючи спір у даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку  про відсутність підстав для задоволення позову та встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю зі спадкодавцем.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким  висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення  суду зазначеним вимогам закону відповідає.
Згідно ст. 1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
У абзаці 1 частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2019 року у справі № 554/14633/15-ц (провадження № 61-9952св18) вказано, що «при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати  з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.
До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2019 року у справі № 133/525/17 (провадження № 61-47044 св 18) зазначено, що «для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні такі докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін побуту, проведення спільних витрат, взаємність прав і обов`язків, а тому покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту. 
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.
Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1статті 76ЦПК України).
Частиною 3статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Проте, позивачкою не доведено наявність зазначених вище юридичних фактів у їх сукупності, що є її процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України.
Так,  допитані у  суді першої інстанції вищезазначені  свідки  вказували на те, що вони бачили, що позивачка   ОСОБА_1 періодично   мешкала зі своєю приятелькою  ОСОБА_3 , у будинку останньої, допомагала  їй по господарству. Проте, показаннями свідків достеменно не підтверджується, що проживання позивачки з померлою  ОСОБА_3    носив характер саме сімейних відносин, зокрема, наявність в них спільного бюджету, спільне ведення спільного господарства, наявність в них спільних витрат, участь у витратах на утримання майна тощо.   Сам по собі факт проживання за однією адресою та надання допомоги позивачкою ОСОБА_1 .   ОСОБА_3   по господарству, не свідчить про виникнення у позивачки права на спадкування після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємиці  четвертої черги за законом, враховуючи і те, що  ОСОБА_1 була    заміжня і  мала  власну родину, а саме: чоловіка і сина,  з якими проживала  за іншою адресою.
Суд першої  інстанції дійшов правильних висновків про відсутність обставин, які за диспозицією статті 1264 ЦК України дають підстави вважати позивачку  спадкоємцем четвертої черги, такі  висновки суду встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані. 
Доводи, викладені в апеляційній  скарзі,  не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

                                                         п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення,   а рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26 лютого 2024 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        Ю. О. Філонова 

                                                                                                   В. Ю. Рунов