ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       14 листопада 2024 року        м. Чернівці                Справа № 725/5661/24

       Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого Лисака І.Н.,
       суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,
секретар: Факас А.В.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційними скаргами  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 серпня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Федіної А.В., дата складання повного тексту рішення 27 серпня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в обґрунтування якого посилалась на те, що 15.06.2002 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В подальшому, на підставі рішення суду від 14.12.2017 року шлюб між ними було розірвано.
Вказувала на те, що після розірвання шлюбу їх малолітній син ОСОБА_4 залишився проживати разом з нею та угоди про добровільну сплату аліментів на його утримання між сторонами не досягнуто, а відповідач на власний розсуд, періодично надає певні кошти на утримання сина, при цьому їх сума не завжди співмірна з фактичними витратами, необхідними для забезпечення потреб дитини.
Посилалась на те, що вона разом з малолітнім сином є внутрішньо переміщеними особами, не мають власного житла у м. Чернівці, у зв`язку із чим несе витрати на оплату орендованого житла щомісячно в сумі 15 000 грн, без врахування вартості комунальних послуг. Також з метою нормальних умов для проживання дитини була необхідність облаштування кімнати сину, на що витрачено 16 068 грн. 
Звертає увагу на те, що дитина потребує постійної сезонної зміни одягу, взуття, білизни, засобів власної гігієни та посиленого харчування, оскільки, є спортсменом і займається грепплінгом, що потребує витрат як на щомісячну оплату Провадження №22-ц/822/913/24
секції єдиноборств, участі в змаганнях, так і придбання форми клубу, кімоно й амуніції, а також додаткового медичного обстеження, медичне страхування під час змагань, медичного забезпечення. 
Крім того зазначає, що ОСОБА_4 займається англійською мовою та періодично відвідує додаткові уроки з різних предметів, що також супроводжується додатковими витратами. 
Покликалась на те, що крім іншого, син також потребує морального та духового розвитку, відпочинку, оскільки його ментальне здоров`я має не менш важливе значення ніж фізичне, для цього останньому потрібно відвідувати театр, кіно, їздити на екскурсі тощо.
На підставі викладеного з посиланням на норми права, що регулюють спірні правовідносини, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму доходів громадян в місяць, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
В свою чергу відповідач у відзиві на позовну заяву, такий не визнав, оскільки він добровільно утримує свого сина ОСОБА_5 , а також бере участь в утриманні повнолітнього сина ОСОБА_6 , який продовжує навчання.
Стверджував, що регулярно перераховує на банківський рахунок позивачки грошові кошти на утримання сина ОСОБА_5 у сумі, яка не є меншою ніж 14000 грн, що значно перевищує рекомендований розмір аліментів на дитину його віку, при цьому він несе додаткові витрати, пов`язані із оздоровленням та розвитком дитини, зокрема оплачує щорічний відпочинок сина на гірськолижному курорті, до повномасштабної війни щорічно відвозив його на відпочинок на море, оплачував оздоровлення та відпочинок у дитячих спортивних таборах, надає кишенькові гроші, купував телефон, ноутбук, забезпечував одягом, а також на прохання позивачки відшкодовував їй витрати на утримання сина, пов`язані з придбанням речей.
Звернув увагу, що є внутрішньо переміщеною особою, доля його власного житла у м. Ясинувата Донецької області не відома, службове житло у м. Бахмуті Донецької області знищене та відновленню не підлягає, а тому він несе додаткові витрати, пов`язані із проживанням.
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 серпня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/8 (однієї восьмої) частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.06.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах платежів за один місяць. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
Із вказаним рішенням сторони не погодилися в частині визначених до стягнення розміру аліментів та оскаржили його в апеляційному порядку.
Доводи апеляційної скарги позивачки.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким визначити до стягнення аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі частки усіх видів заробітку.
Вказує, що суд першої інстанції взагалі не приділив увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, не врахував мотиви, з яких відповідач заперечував щодо задоволення вимог, оскільки саме через помсту останній не хоче сплачувати аліменти на сина, не взяв до уваги стан здоров`я позивачки, зазначаючи перелік хвороб.
Звертає увагу на те, що ОСОБА_2 має відмінний стан здоров`я, його доходи є високими, отримує компенсацію вартості житла та добові, у 2021 році придбав автомобіль, що свідчить про можливість сплачувати аліменти у запрошеному нею розмірі.
       Стверджує, що з жовтня ФОП починає сплачувати військовий збір, що погіршить її майновий стан.
       Також, заперечує оплату відповідачем навчання старшого сина, оскільки такий навчається за кошти держбюджету.
       Доводи апеляційної скарги відповідача.
ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просить рішення суду змінити, визначивши до стягнення аліменти на сина у розмірі 1/11 частини його заробітку. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги стверджує, що з часу розірвання шлюбу він регулярно перераховує на банківський рахунок позивачки 14 000 грн на місяць, несе добровільно додаткові витрати на оздоровлення сина, його моральний, фізичний та духовний розвиток.
Стверджує, що самостійно утримує старшого сина, сплачує за навчання, проживання в гуртожитку, комунальні платежі, курси по підготовці водіїв, відпочинки, кошти на придбання одягу, продуктів харчування, кишенькові кошти, тощо.
Вказує, що не має у власності нерухомого майна, оскільки одну квартиру він не встиг приватизувати, вона залишилося на окупованій території, її доля не відома, службова квартира в м. Бахмут знищена разом із його майном.
Звертає увагу на те, що аліменти не можуть слугувати джерелом збагачення і їх розмір не повинен визначатися з урахуванням надуманих потреб.
Крім іншого, судом не враховано доходи позивачки, а сімейне законодавство передбачає спільне утримання батьками своїх дітей.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача - позивач ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її вимог в повному обсязі.
Вказує, що відповідач є особою працездатного віку, має щомісячний високий дохід, а тому, останній має можливість сплачувати аліменти на сина в запропонованому розмірі.
Додає письмові докази витрат на дитину, а саме: довідку Mainz Dental Clinic від 14.10.2024 року, у відповідності до якої ОСОБА_4 звернувся в клініку для встановлення брекет системи, видалення 4 зубів мудрості, що також включає гігієну ротової порожнини та обслуговування брекет системи, попередньою вартістю 116 800 грн, акт виконаних робі (консультація, панорамний знімок) вартістю 1000 грн. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи в межах їх обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції вказав, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків, а з системного аналізу ст.180 СК України, ст.51 Конституції України, ч.3 ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» вбачається, що як позивач, так і відповідач зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей.
З урахуванням встановлених обставин справи, розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік», однаковий обов`язок обох батьків щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, рівня доходів як позивача так і відповідача, суд вважав, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з визначенням розміру аліментів на утримання дитини у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, оскільки такий розмір призначених аліментів має бути не більшим як достатній для розумного задоволення потреб дитини і не повинен обмежувати матеріальних інтересів сторін. 
Таким чином, вважав, що аліменти у розмірі 1/8 частки від заробітку (доходу) відповідача, будуть забезпечувати належне утримання малолітнього сина та забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів і саме такий розмір аліментів не буде суперечити інтересам сторін та створювати для них надмірний тягар, з урахуванням їх однакового обов`язку утримувати своїх дітей, а також тієї обставини, що відповідач визнає свій обов`язок по матеріальному забезпеченню сина та не має наміру від нього ухилятись, що також підтверджується долученими до матеріалів справи копіями платіжних документів про переказ коштів.
Рішення суду першої інстанції вимогам закону відповідає в повній мірі.
Обставини справи щодо перебування сторін у зареєстрованому шлюбі з 15.06.2002 року, його розірвання на підставі рішення Дружківського міського суду Донецької області від 14.12.2017 року, народження у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 сина ОСОБА_6 та ІНФОРМАЦІЯ_2 сина ОСОБА_5 сторонами визнається та не оспорюється (т.1 а.с.15, 17-19).
ОСОБА_1 та ОСОБА_4 взяті на облік як внутрішньо переміщені особи, що підтверджується довідками №7726-5002661796 та №7726-61798 від 22.03.2023 року (т.1 а.с.14, 16) 
ОСОБА_4 проживає з позивачкою, яка орендує квартиру у АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору найму від 18.01.2024 року (т.1 а.с.20-21).
ОСОБА_4 відвідує заняття у ГО «Спортивна академія єдиноборств «Чемпіон» та за період з 01.10.2023 року по 25.04.2024 року вартість витрат на навчання становить 8931,41 грн та такі витрати були понесені позивачем, що підтверджується копіями платіжних інструкцій (т.1 а.с.23-33).
Згідно накладної №56 від 02.02.2024 року ОСОБА_1 замовила у ФОП ОСОБА_7 шафу, ліжко, стіл письмовий, стелаж та матрац, загальною вартістю 16068 грн, а згідно накладної №112 від 13.05.2024 року позивачем замовлено стілець вартістю 3000 грн (т.1 а.с.22, 175).
З декларації про доходи за 2023 рік ОСОБА_2 його заробітна плата склала 2 169 744 грн, наявні готівкові кошти та кошти на банківських рахунках, а 04.01.2024 року подано повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, а саме отримання компенсації оплати житла та добові в розмірі 260400 грн (т.1 а.с.34-42, 218-220).
Згідно інформації про окремі операції по картці/рахунку від 28.04.2024 року №2SM5H1VSGV5RBRUR, наданої АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 , вбачається, що такий у період з 16.01.2019 року по 15.04.2024 року переказував кошти ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , також зазначене підтверджується платіжними інструкціями (т.1 а.с.61-91, 103, 105, 207-211).
Відповідно до відомостей податкової декларації платника єдиного податку ФОП, яку подано ОСОБА_1 , вбачається, що на дату подання декларації 10.01.2023 року сума загального доходу за звітний (податковий) період становить 2246700 грн, за звітний період 2022 року становить 1736000 грн, за звітний період 2024 року становить 5298000 (т.1 а.с.117-122, 179-182).
04.08.2022 року між ОСОБА_1 та ОК «ЖБК «Родинна казка» укладено договір №1/1/2/22 про сплату внесків у ОК «ЖБК «Родинна казка», згідно якого, останній зобов`язався організувати будівництво житлового будинку в м. Чернівці, обумовлено порядок сплати внесків (т.1 а.с.123-133).
29.01.2021 року ОСОБА_1 та АТ «Акціонерний ощадний банк» уклали договір про споживчий кредит №0433-63 для придбання транспортного засобу (т.1 а.с.134-159).
Згідно платіжних інструкцій ОСОБА_1 переказувала грошові кошти сину ОСОБА_6 (т.1 а.с.166-174).
Матеріали справи містять знімки екранів телефону переписки у додатку Viber, докази оплати ОСОБА_2 витрат туристичної послуги «дитячий табір» для сина ОСОБА_5 , сертифікату страхування (т.1 а.с.92-101, 183-184, 200, 202-206). 
Позивачем до апеляційної скарги додано письмові докази, а саме виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, довідку АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 щодо понесених витрат на придбання собі ліків (т.2 а.с.21-29). 
З довідки №1403 від 05.09.2024 року Національного юридичного університету імені Я. Мудрого - ОСОБА_3 є студентом 01-24м-13 групи й курсу другого рівня вищої освіти, термін навчання по 31.12.2025 року, фінансування здійснюється за рахунок держбюджету (т.2 а.с.30). 
Статтею 51 Конституції України та ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
В силу ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.
У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Стаття 150 СК України передбачає обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя тощо. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини (ч.2 ст.182 СК України).
За правилами ст.183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно зі статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2024 року становить дітей віком до 6 років - 2563 грн; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 грн.
При вирішенні питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 на утримання сина, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що аліменти підлягають стягненню з відповідача в користь позивача. Щодо цього не заперечує і сам відповідач, про що свідчить часткове визнання ним позовних вимог.
Також, колегія суддів наголошує, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду, які викладені у постанові від 16 червня 2021 року, справа №643/11949/19.
Крім того, Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що відповідно до положень статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини», яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.
За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.
Зміна фактичних обставин після ухвалення судом рішення про стягнення аліментів, а саме: встановлення судом факту проживання дитини з іншим з батьків, а не з тим, на чию користь стягуються аліменти, є тією істотною обставиною, яка в розумінні частини другої статті 197 СК України може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами платника аліментів. Рішення про звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами повинно також відповідати найкращим інтересам дитини.
Відповідні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі №520/21069/18, від 29 червня 2022 року у справі №596/826/21-ц.
Вирішуючи вказаний спір, ураховуючи встановлені судом обставини, зважаючи на рівність обов`язку батьків по утриманню дітей, задовільний стан здоров`я відповідача та його працездатний вік, наявності постійного працевлаштування із достатньою заробітною платою, а також недоведеність того, що на його утриманні перебувають непрацездатні особи, колегія суддів, виходячи із принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини, на користь якої стягуються аліменти, приходить висновку, що розмір аліментів, який стягнутий судом першої інстанції, є таким, що не перевищує фінансову спроможність відповідача з огляду на наявні у матеріалах справи відомості про його доходи, та такий розмір аліментів буде відповідати інтересам дитини, яка росте, навчається, розвивається та підтримувати його гармонійний розвиток.
Крім того, маючи на своєму утриманні неповнолітнього сина, позивач поза будь-яким обґрунтованим сумнівом несе основний тягар як матеріального утримання дитини, так і його виховання, розвитку, догляду, лікування тощо, тобто несе основну відповідальність за дитину та організацію її життя.
З урахуванням наведеного, враховуючи спільний обов`язок обох батьків утримувати дитину, те що в середньому 1/8 частки від доходів ОСОБА_2 складатиме приблизно 18 000 грн (а разом 36000 грн) вказана сума буде достатньою для якнайкращого забезпечення інтересів спільного сина сторін у справі.
Стосовно доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції зазначає таке. 
З приводу захворювання ОСОБА_1 та доданих до суду апеляційної інстанції письмових доказів, то такі доводи є безпідставними при перегляді рішення суду, оскільки не були предметом дослідження судом першої інстанції, а суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний розгляд справи, може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа, з доведених нею поважних причин, не мала можливості подати до суду першої інстанції.
ОСОБА_1 в позовній заяві не посилалася на свій стан здоров`я як одну з підстав для визначеного нею до стягнення на утримання сину розміру аліментів. 
Відносно письмових доказів щодо понесення витрат за отримання стоматологічних послуг сином ОСОБА_5 , а саме встановленням системи брекет, її обслуговування, то такі відносяться до додаткових витратах на дитину (ст.185 СК України) і в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10 травня 2018 року у справі №61-15690св18 та в постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №6-1489цс17.
Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 , колегія суддів вказує наступне. 
Добровільне утримання повнолітнього сина, який навчається, та забезпечення меншого сина ОСОБА_5 , перерахування їм та позивачці коштів на картрахунки, оплата відпочинку, тощо, тобто надання дітям матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом і обов`язком батька та не звільняє його від обов`язку утримувати дитину за позовом іншого з батьків, з яким проживає дитина про стягнення аліментів.
Доводи сторін щодо утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, судом до уваги не приймається, оскільки не є предметом спору.
Доводи апеляційних скарг про те, що суд першої інстанції належним чином не встановив фактичних обставин справи, є безпідставними, оскільки рішення суду, яке переглядається, ухвалено на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які учасники судового процесу посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні та які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість.
Інші доводи апеляційних скарг також не спростовують висновків суду першої інстанції і не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням того, що апеляційні скарги обох учасників справи залишені без задоволення, рішення суду без змін, відсутні й підстави для розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст.368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційні скарги  ОСОБА_1  та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 серпня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий                                        І.Н. Лисак

Судді:                                                Н.К. Височанська

                                                               І.М. Литвинюк