УХВАЛА

14 листопада 2024 року 
м. Київ

справа №640/34930/21
адміністративне провадження № К/990/6581/23  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача                                                              Мельник-Томенко Ж.М., 
суддів -                                                             Жука А.В.,
                                                                      Мартинюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження клопотання Кабінету Міністрів України про закриття касаційного провадження у справі № 640/34930/21 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2023 у справі № 640/34930/21 за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Першого заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій Грицаєнка Максима Георгійовича , Заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації Примуша Романа Борисовича , Заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій Трегубенка Сергія Семеновича, Заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій Бондара Дмитра Володимировича, про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 

установив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - відповідач-1), Державної служби України з надзвичайних ситуацій (далі - відповідач-2), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Перший заступник Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій Грицаєнко М.С. , Заступник Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій з питань цифрового розвитку, цифрових трансформацій і цифровізації Примуш Р.Б. , Заступник Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій Трегубенко С.С. , Заступник Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій Бондар Д.В. , в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 № 1259-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій» у повному обсязі;
- визнати протиправним і скасувати наказ Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 21.10.2021 № 429 (по особовому складу) «Про оголошення розпорядження Кабінету Міністрів України»;
- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій з 20.10.2021;
- стягнути на користь ОСОБА_1 з Державної служби України з надзвичайних ситуацій середній заробіток за час вимушеного прогулу у період з 20.10.2021 до моменту ухвалення рішення у даній справі.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2022 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 № 1259-р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій». Визнано протиправним та скасовано наказ Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 21.10.2021 № 429 (по особовому складу) «Про оголошення розпорядження Кабінету Міністрів України». Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника Голови Державної служби України з надзвичайних ситуацій з 21.10.2021. Стягнуто з Державної служби України з надзвичайних ситуацій на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21.10.2021 по 21.09.2022 в сумі 93 366, 20 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2023 апеляційні скарги Державної служби України з надзвичайних ситуацій та Кабінету Міністрів України задоволено. Скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.09.2022 та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погодившись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити без змін.  

Ухвалою Верховного Суду від 09.03.2023 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на підставі пунктів 1, 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

15.05.2023 Кабінетом Міністрів України подано до Верховного Суду клопотання про закриття касаційного провадження у справі. На обґрунтування вказаного клопотання заявник вказує на наявність підстав для закриття касаційного провадження на підставі статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Так, відповідач-1 зазначає, що у касаційній скарзі скаржник посилається на неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 28.10.2020 у справі № 826/7297/15, від 11.06.2020 у справі № 826/7299/15. Зауважує, що правовідносини у цій справі та правовідносини у справах, на які посилається позивач, є відмінними. З огляду не неподібність правовідносин у справах, на які посилається позивач у касаційній сказі, до правовідносин, які виникли у цій справі, відповідач-1 вважає, що наявні підстави для закриття касаційного провадження у справі на підставі пункту 5 частини першої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України.

Обґрунтовуючи наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач-1 посилається на те, що Верховний Суд у постанові від 10.06.2021 у справі № 120/2472/19-а вже викладав висновок щодо безальтернативності звільнення особи у зв`язку із досягненням граничного віку перебування на службі і суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до такого висновку. А отже, за доводами відповідача-1 наявні підстави для закриття касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України.   

Перевіривши клопотання Кабінету Міністрів України про закриття касаційного провадження у справі № 640/34930/21, Верховний Суд дійшов наступних висновків.

Як зазначалось вище, касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, і на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приписами пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас Верховний Суд наголошує, що системний аналіз норм адміністративного процесуального законодавства свідчить, що під час вирішення справ суди враховують не будь-які висновки Верховного Суду, а ті, які висловлені Судом у подібних правовідносинах. 

За висновками Великої Палати Верховного Суду, подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (постанови від 27.03.2018 у справі                     № 910/17999/16, від 25.04.2018 у справі № 910/24257/16).

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду судовими рішеннями в подібних правовідносинах є такі, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (постанови від 16.05.2018 у справі             № 910/5394/15-г, від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16, від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11, від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц, від 19.05.2020 у справі № 910/719/19). 

На обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження позивач посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 28.10.2020 у справі № 826/7297/15, від 11.06.2020 у справі № 826/7299/15.

Варто зауважити, що правовідносини у справах № 826/7297/15, № 826/7299/15 виникли у зв`язку із звільненням позивачів з посади на підставі пункту 6 частини першої статті 30 Закону України «Про державну службу» за порушення присяги державного службовця.  

Водночас, предметом розгляду цієї справи є рішення Кабінету Міністрів України, яким позивача звільнено з посади за пунктом 2 частини другої статті 106 Кодексу цивільного захисту України у зв`язку з досягненням позивачем граничного віку перебування на службі.

Отже, правовідносини у справах, на які покликається позивач в касаційній скарзі, не є подібними до правовідносин, що склалися у цій справі. 

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Враховуючи вищевикладене, клопотання Кабінету Міністрів України про закриття касаційного провадження у справі № 640/34930/21, відкритого на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає задоволенню.

Разом з тим, клопотання відповідача-2 про закриття касаційного провадження у справі                       № 640/34930/21, відкритого на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, задоволенню не підлягає з огляду на таке. 

За правилами пункту 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Обґрунтовуючи посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції пункту 7 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу», пункту 3 частини першої статті 105, пункту 2 частини другої статті 106 Кодексу цивільного захисту України, підпункту 3 пункту 16 Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2013 № 593, висновки щодо застосування яких ще не сформовані Верховним Судом. 

За доводами Кабінету Міністрів України, Верховний Суд у постанові від 10.06.2021 у справі                  № 120/2472/19-а викладав висновок щодо безальтернативності звільнення особи у зв`язку із досягненням граничного віку перебування на службі. 

Разом з тим, Судом встановлено, що у справі № 120/2472/19-а об`єктом судового перегляду було рішення суб`єкта владних повноважень, яким позивача звільнено з військової служби у відставку на підставі пункту «б» частини першої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Висновки щодо застосування норм права, про відсутність яких вказується позивачем у касаційній скарзі, Верховним Судом при перегляді справи                               № 120/2472/19-а не висловлювалися. 
Отже, підстави для закриття касаційного провадження у справі № 640/34930/21 на підставі пункту 4 частини першої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні. 

Керуючись статтями 327, 341, 345, 339, 355 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

ухвалив:

Клопотання Кабінету Міністрів України про закриття касаційного провадження у справі                      № 640/34930/21 задовольнити частково. 

Закрити касаційне провадження № К/990/6581/23 у справі № 640/34930/21 за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.01.2023 у справі № 640/34930/21, яке було відкрито на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                     Ж. М. Мельник-Томенко 

Судді                                                                  А.В. Жук 

                                                                      Н.М. Мартинюк