ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року	Львів	Справа № 500/2001/24 пров. № А/857/18120/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Судової-Хомюк Н.М.,
суддів                                                                      Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року у справі № 500/2001/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області   про визнання дії та бездіяльності протиправними,
суддя (судді) в суді першої інстанції – Баб`юк П.М., 
час ухвалення рішення – не зазначено, 
місце ухвалення рішення – м. Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення – 24 червня 2024 року,

                                                   В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в інтересах недієздатного ОСОБА_2 (далі також позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі також відповідач), в якому просив суд:
- зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_2 пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 29.11.2022, здійснити нарахування та перерахунок пенсії з урахуванням чинності нормативно-правових актів, зокрема підзаконних нормативно-правових актів центральних органів виконавчої влади щодо надбавок, провести виплату раніше невиплаченої пенсії у спосіб, який використовується для поточних виплат пенсії.
Позов обґрунтовує тим, що   ОСОБА_2 є особою з інвалідністю з дитинства. 23.10.2022 він досягнув повноліття. За результатами огляду медико-соціальною експертною комісією, який відбувся 17.02.2023, було встановлено наявність захворювання, що відповідає першій групі інвалідності, підгрупі А.
Зазначає, що 15 березня 2023 року Тернопільським міськрайонним судом відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 недієздатним та призначення опікуна. Остаточне рішення у справі було прийнято 13.11.2023. Рішення набрало законної сили 14.12.2023. Із моменту досягнення повноліття, тобто з 23.10.2022, та до 14.12.2023 ОСОБА_2 мав правовий статус особи з повною цивільною дієздатністю, хоча з об`єктивних причин (за станом здоров`я) не міг реалізувати своїх прав та не мав законного представника. Відповідно будь-які пропущені строки для реалізації прав та законних інтересів підлягають поновленню задля створення реальної можливості їх втілення через законного представника; або ж вказані права підлягають захисту в інший спосіб.
Вказує, що у зв`язку із смертю батька, що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ОСОБА_2 виникло право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, відповідно до положень розділу V Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За результатами звернення до відповідача від 29.12.2023 (повторне звернення подано 15.01.2024) вищевказаний вид пенсії ОСОБА_2 було призначено. Водночас питання щодо виплат за попередній період, а саме період з моменту смерті годувальника до моменту звернення до територіального органу Пенсійного фонду України, вирішено не було.
19.02.2023 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області позивачем було подано звернення щодо поновлення строків, призначення та виплати пенсії за неврахований період.
У відповіді № 1900-0202-8/9499 від 23.02.2024 відповідач посилається на ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка передбачає, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією. Відповідач також вказує на наявність виключення щодо випадку звернення за призначенням пенсії у зв`язку з втратою годувальника, якщо останнє відбулося протягом 12 місяців з дня смерті годувальника. У цьому разі пенсія призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника. Посилаючись на вказану норму, відповідач зазначив, що звернення за призначенням пенсії відбулося після спливу 12 місяців з дня смерті годувальника.
Проте, на думку позивача, відповідач не враховує той факт, що звернення за призначенням пенсії протягом вказаного строку було неможливим для ОСОБА_2 , як особи з інвалідністю, в подальшому визнаної недієздатною, оскільки останній узагалі не міг би звернутися з будь-яким зверненням у зв`язку із психічним захворюванням, на яке він хворіє з народження та протягом вказаного періоду у нього був відсутній законний представник.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга. Доводи апеляційної скарги апелянт обґрунтовує невірним застосуванням судом першої інстанції норми матеріального права, що привело до порушення в свою чергу норми процесуального права. Зазначає, що у рішенні від 24 червня 2024 року Тернопільський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Баб`юка П.М. під час дослідження правовідносин, які суд самостійно визначає як спірні, присвячує значну увагу правомірності дій відповідача. Водночас, враховуючи зміст позовних вимог, у ситуації із нереалізованим у певні строки правом суд насамперед повинен визначити наявність об`єктивних обставин, які перешкоджали реалізації такого права. Суд не може обмежуватися дослідженням формальної правомірності відмови суб`єктом владних повноважень у прийнятті рішення на користь особи, якщо така відмова спричинила стан несправедливості, щодо якого власне відбулося звернення до суду.
Вказує, що суд цілковито ігнорує зміст дієздатності та правоздатності як саме правових концепції та юридичних характеристик особи, які є продовженням фактів об`єктивної дійсності. Зокрема, згідно ст. 25 ЦК України, виникнення правоздатності пов`язане з фактом її народження. Зі змісту ст.ст. 30-42 ЦК України випливає, що дієздатність особи та її обсяг визначають такі обставини як вік, здатність особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, факт реєстрації шлюбу неповнолітньою особою; на дієздатність впливають такі факти як працевлаштування неповнолітньої особи, зловживання спиртними напоями або наявність хронічних психічних захворювань.
Просить скасувати рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є особою з інвалідністю першої групи, підгрупа А з дитинства, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною комісією серії 12 ААГ №239263 від 23.02.2023 (арк. справи 3 зворот).
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1  від 07.12.2022 батько ОСОБА_2 - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк. справи 4 зворот).
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.11.2023 у справі №607/4844/23 визнано недієздатним ОСОБА_2 . Встановлено опіку над недієздатним ОСОБА_2 . Призначено ОСОБА_1 опікуном недієздатного ОСОБА_2 .
29.12.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення ОСОБА_2 пенсії у зв`язку із втратою годувальника.
Відповідно до протоколу призначення пенсії (арк. справи 9 зворот) ОСОБА_2 виплачується пенсія у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 29.12.2023.
На звернення ОСОБА_1 Головне управління Пенсійного фонду України в тернопільській області листом від 23.02.2024 повідомило останнього, що відповідно до статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.
Оскільки вперше із заявою про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника звернулися 29.12.2023 (після терміну 12 місяців з дня смерті годувальника), тому пенсію у зв`язку із втратою годувальника призначено ОСОБА_2 з дати звернення (з 29.12.2023) (арк. справи 9).
Проте позивач не погоджується із такою датою призначення пенсії та вважає, що вказана пенсія повинна бути призначена 29.11.2022 (наступного дня за днем смерті годувальника), що слугувало підставою для звернення до суду із відповідним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що на момент звернення 29.12.2023 опікуна ОСОБА_2 до відповідача із заявою про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, у останнього були відсутні підстави для її призначення з 29.11.2022 (наступного дня за днем смерті годувальника), оскільки звернення відбулось після 12 місяців з дня смерті годувальника.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
За приписами пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Стаття 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачає, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі також Закон №1058-IV).
Так, статтею 8 вказаного Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), та непрацездатним членам сім`ї особи, якій відповідно до Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надано правовий статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.
Згідно з ч.1 ст.44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Відповідно до пункту 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.
Як встановлено судом першої інстанції, батько недієздатного ОСОБА_2 - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Із заявою про призначення ОСОБА_2 пенсії у зв`язку із втратою годувальника опікун ОСОБА_1 звернувся 29.12.2023, тобто після 12 місяців з дня смерті годувальника.
В апеляційній скарзі опікун ОСОБА_2 вказує на те, що звернення за призначенням пенсії протягом вказаного строку було неможливим для ОСОБА_2 , як особи з інвалідністю, в подальшому визнаної недієздатною, оскільки останній узагалі не міг би звернутися з будь-яким зверненням у зв`язку із психічним захворюванням, на яке він хворіє з народження та протягом вказаного періоду у нього був відсутній законний представник. Тому відповідне звернення відбулося після набрання законної сили рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.11.2023 у справі №607/4844/23, яким ОСОБА_2 визнано недієздатним та призначено йому опікуна - ОСОБА_1 .
Колегія суддів зазначає, що предметом спору в даній справі є призначення пенсії по втраті годувальника (а саме правомірність дій відповідача щодо призначення пенсії з дня звернення про призначення пенсії, а не з дня сметрі годувальника), а не питання визнання недієздатності особи. Тернопільський окружний адміністративний суд в межах позовних вимог вирішив спір, а питання визання ОСОБА_2 недієздатним розглядалось в межах розгляду справи №607/4844/23 Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області.
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в рішенні від 13 листопада 2023 року у справі №607/4844/23 не визначив дати з якої ОСОБА_2 визнано недієздатним.
Відповідно до частини 1 статті 40 Цивільного кодексу України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це.
Частиною 2 статті 40 Цивільного кодексу України визначено, що якщо від часу виникнення недієздатності залежить визнання недійсним шлюбу, договору або іншого правочину, суд з урахуванням висновку судово-психіатричної експертизи та інших доказів щодо психічного стану особи може визначити у своєму рішенні день, з якого вона визнається недієздатною.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що для того, щоб в пенсійного органу були наявні правові підстави для призначення пенсії по втраті годувальника з дня смерті годувальника, позивач має право звернутися до Тернопільського міськрайонного суду який розглядав справу із відповідною заявою щодо ухвалення додаткового судового рішення про визначення дати з якої ОСОБА_2 визнається недієздатним (наприклад з дати висновку судово-психіатричної експертизи - 14.09.2023), оскільки на вказану дату, ще не пройшло 12 місяців з дня смерті годувальника - батька недієздатного ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що на момент звернення 29.12.2023 опікуна ОСОБА_2 до відповідача із заявою про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, у останнього були відсутні підстави для її призначення з 29.11.2022 (наступного дня за днем смерті годувальника), оскільки звернення відбулось після 12 місяців з дня смерті годувальника.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.
Так, у рішенні від 10 лютого 2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27 вересня 2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

                                                 П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 червня 2024 року у справі № 500/2001/24 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Р. П. Сеник