ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року	Львів	Справа № 140/10072/24 пров. № А/857/25793/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
за участі секретаря судового засідання:           Скрутень Х.Б. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті, 
на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року про забезпечення позову (суддя – Андрусенко О.О., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м.Луцьк, дата складення повного тексту – не зазначено), 
в адміністративній справі №140/10072/24 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті, 
про визнання протиправним та скасування рішення,

                                                           встановив:
                                                            
У вересні 2024 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Комісії з питань припинення доступу ФОП ОСОБА_1 до Єдиного комплексу інформаційних систем Укртрансбезпеки, протокол від 29.08.2024 №9, яке затверджене наказом Державної служби України з безпеки на транспорті №723 від 12.09.2024. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати. 
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 відкрито провадження у справі. 
Також ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 24.09.2024 задоволено частково заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про забезпечення позову. Зупинено дію рішення Комісії з питань припинення доступу ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до Єдиного комплексу інформаційних систем Укртрансбезпеки,  протокол від 29.08.2024 №9, яке затверджене наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 12.09.2024 №723, до набрання законної сили судовим рішенням у справі №140/10072/24 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування рішення. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено. 
З ухвалою суду першої інстанції про забезпечення позову не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що ухвала суду винесена з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що судом зроблено передчасні висновки, які свідчать про надання оцінки обставинам по суті справи. Судом вжито заходи забезпечення позову, які за своєю суттю підміняють вирішення справи по суті. Тобто, зупинивши дію спірного наказу, суд першої інстанції фактично задовольнив позовні вимоги по суті, оскільки наслідком зупинення дії спірного наказу є саме відновлення доступу до Єдиного комплексу інформаційних систем Укртрансбезпеки. Вказане суперечить положенням КАС України щодо підстав та умов, за яких допускається забезпечення вимог позову до його пред`явлення. При цьому, будь-якого належного обґрунтування в ухвалі про вжиття заходів забезпечення позову, які б належно мотивували прийняте судом рішення (наявність ознак очевидної протиправною, існування обставин, за яких невжиття заходів істотно ускладнить поновлення прав позивача) не наведено. Зі змісту оскаржуваної ухвали суду не вбачається, у чому полягає співмірність вжитих заходів по відношенню до предмета спору та невідворотних наслідків, які настануть у разі невжиття таких заходів. У даному випадку, за умови існування, до набрання законної сили рішення по суті справи, ухвали про забезпечення позову та здійсненню позивачем пасажирських перевезень без контролю за дотриманням режиму часу та відпочинку водіїв, існує об`єктивний ризик настання невідворотних наслідків для життя та здоров`я значного кола осіб, що свідчить про відсутність переваг позивача у можливості відновлення будь-яких його прав. Вважає, що порівнюючи обставини необхідності збереження життя та здоров`я людей та можливий тимчасовий вплив на діяльність особи, яка прямо порушує вимоги закону, відсутні підстави стверджувати про співмірність вжитих судом заходів. Тому на переконання скаржника, наявні підстави для скасування ухвали. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену ухвалу суду від 24.09.2024, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову. 
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу суду залишити без змін. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного. 

Суд першої інстанції, приймаючи ухвалу від 24.09.2024, якою частково задоволив заяву про забезпечення адміністративного позову, виходив з того, що в разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення заподіяна позивачу шкода внаслідок зупинення господарської діяльності у зв`язку з неможливістю виконувати договірні зобов`язання згідно укладених контрактів та відмовою контрагентів від співпраці буде значно більшою, оскільки відновлення ділових відносин та нормалізація ведення господарської діяльності призведе до значних зусиль та витрат. Суд вважав за необхідне зупинити дію оскаржуваного рішення до набрання законної сили судовим рішенням у справі. Що стосується вимоги заявника про забезпечення позову шляхом заборони Укртрансбезпеці припиняти доступ ФОП ОСОБА_1 до ЄКІС до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі, то суд вважав, що вжитий судом захід забезпечення  позову як зупинення дії оскаржуваного рішення є достатнім для охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову, відтак суд вважав, що заява в цій частині до задоволення не підлягає. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке. 
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. 
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду. У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. 
Згідно ч. 1, 2 ст.150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; - або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю. 
Позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (ч.1, 2 ст.151 КАС України). 
Колегія суддів враховує, що виходячи з аналізу норм процесуального права, підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) можливість істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду без вжиття заходів забезпечення позову; 2) можливість істотного ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся; 3) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень; 4) очевидність порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, оспорюваним рішенням, дією або бездіяльністю. 
Також суд апеляційної інстанції зазначає, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення, повинні забезпечувати співвідношення прав (інтересів), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб. 
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. 
Відповідно до Рекомендації №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта. 
Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі. 
Суд також зазначає, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування. 
При цьому, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами. 
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових та інших наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. 
Адекватність заходу про забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії. 
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову із предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. 
Колегія суддів апеляційного суду враховує, що із матеріалів адміністративної справи та змісту позову видно, що позивач оскаржує рішення Комісії з питань припинення доступу ФОП ОСОБА_1 до Єдиного комплексу інформаційних систем Укртрансбезпеки (далі - ЄКІС), протокол від 29.08.2024 №9, яке затверджене наказом Державної служби України з безпеки на транспорті №723 від 12.09.2024 (а.с. 7-зв.). 
Підставами позову позивач наводить ознаки очевидної протиправність рішення відповідача, яка полягає у відсутності нормативно визначених критеріїв та вичерпного переліку підстав для прийняття Комісією рішення щодо припинення доступу, строків прийняття такого рішення, недотримання відповідачем встановлених строків для затвердження оскаржуваного рішення, що не відповідає принципу належного урядування, призвела до свавільного втручання відповідача у права позивача, поставила його в стан правової невизначеності. 
У заяві про забезпечення позову позивач просив вжити заходи забезпечення позову у вказаній справі шляхом зупинення дії рішення Комісії з питань припинення доступу ФОП ОСОБА_1 до ЄКІС, протокол від 29.08.2024 №9, яке затверджене наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 12.09.2024 №723 (надання доступу та використання ЄКІС) до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі; заборони Державній службі України з безпеки на транспорті припиняти доступ ФОП ОСОБА_1 до ЄКІС до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі. 
Заява про забезпечення позову мотивована тим, що основним видом економічної діяльності позивача є “вантажний автомобільний транспорт”. Підприємцем укладено ряд договорів на виконання міжнародних перевезень вантажів з іншими суб`єктами господарювання. Зазначає, що у зв`язку із прийняттям оскаржуваного рішення йому 13.09.2024 обмежено доступ до ЄКІС повністю, що позбавило його можливості здійснювати свою господарську діяльність, в тому числі відслідковувати порядок руху черги водії на кордоні та порядок перетину водіями кордону, та виконувати договірні зобов`язання згідно укладених контрактів (у зв`язку з невиконанням замовлень до нього можуть бути застосовані господарські санкції, сума збитків станом на 20.09.2024 складає 30600,00 євро та збільшується за кожну наступну добу), а також можливості виплачувати заробіток особам, які у нього працевлаштовані (317 осіб). З урахуванням наведеного зазначає, що дія оскаржуваного рішення може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення прав та інтересів, за захистом яких він звернувся, оскільки припинення доступу до ЄКІС призведе до понесення ним значних витрат, пов`язаних з неможливістю виконати підписані контракти, а також до втрат місцевого та державного бюджету у вигляді зменшення сплачених податків та виплат заробітної сплати працівникам, так як значну частину доведеться звільнити через відсутність можливості виконати міжнародні вантажні перевезення. При цьому, суб`єкти господарювання, з якими укладено договори на міжнародні вантажні перевезення будуть вимушені звернутись до суду з метою захисту своїх порушених прав (терміну доставки). 
Надаючи правову оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, колегія суддів враховує, що відповідно до пункту 2-9 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57 (з наступними змінами), у разі введення в Україні воєнного стану пропуск через державний кордон водіїв транспортних засобів суб`єктів господарювання, які мають ліцензію на право провадження господарської діяльності з міжнародних перевезень вантажів та пасажирів автомобільним транспортом (далі - ліцензіати), здійснюється уповноваженими службовими особами Держприкордонслужби за умови виконання правил перетину державного кордону України та за наявності інформації про особу у відповідній інформаційній системі, адміністратором якої є Укртрансбезпека. 
Інформація про водіїв, зазначених в абзаці першому цього пункту, вноситься до відповідної інформаційної системи, адміністратором якої є Укртрансбезпека, на підставі заявки ліцензіата. 
Перетин державного кордону здійснюється особою, зазначеною в абзаці першому  цього пункту, лише на транспортному засобі, який є засобом провадження господарської діяльності ліцензіата, повна маса якого становить 3500 кілограмів та більше. 
Укртрансбезпека проводить перевірку інформації про транспортний засіб на основі даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, та вносить відповідні дані до Єдиного комплексу інформаційних систем Укртрансбезпеки. 
На одному транспортному засобі державний кордон можуть одночасно перетинати: два водії на вантажному транспортному засобі ліцензіата; три водії на пасажирському транспортному засобі (автобусі) ліцензіата. 
Особи, зазначені в  абзаці першому  цього пункту, можуть безперервно перебувати за кордоном не більше 60 календарних днів з дня перетину державного кордону. 
У разі перевищення строків перебування осіб за кордоном, установлених цим пунктом, Укртрансбезпека може припинити доступ відповідного ліцензіата до Єдиного комплексу інформаційних систем Укртрансбезпеки на три місяці. 
Рішення про припинення доступу ліцензіата до Єдиного комплексу інформаційних систем Укртрансбезпеки приймається комісією, до складу якої можуть залучатися представники Мінінфраструктури та інших органів державної влади. 
Рішення про припинення доступу ліцензіата до Єдиного комплексу інформаційних систем Укртрансбезпеки затверджується наказом Голови Укртрансбезпеки. 
Наказ про припинення доступу ліцензіата до Єдиного комплексу інформаційних систем Укртрансбезпеки оприлюднюється наступного дня після його видання на офіційному веб-сайті Укртрансбезпеки та надсилається ліцензіату на електронну адресу (у разі наявності), що міститься в ліцензійній справі. 
З матеріалів справи видно, що рішенням Комісії з питань припинення доступу ліцензіатів до Єдиного комплексу інформаційних систем Укртрансбезпеки від 29.08.2024, протокол від 29.08.2024 №9, яке затверджено наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 12.09.2024 №723, припинено доступ ФОП ОСОБА_1 до ЄКІС на три місяці з наступного робочого дня після прийняття наказу про затвердження рішення Комісії. 
При цьому встановлено, що основним видом економічної діяльності ФОП ОСОБА_1 є 49.41 – вантажний автомобільний транспорт, також у ФОП ОСОБА_1 наявна ліцензія на міжнародні перевезення вантажів вантажними автомобілями (крім небезпечних вантажів та небезпечних відходів), строк дії ліцензії - необмежений, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та витяг Державної служби України з безпеки на транспорті від 10.07.2024. 
Згідно податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків – фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, також сум нарахованого єдиного внеску за ІІ квартал 2024 року, у ФОП ОСОБА_1 за ІІ квартал 2024 року кількість працівників становить понад 300 штатних працівників. 
Згідно з інформацією з ЄКІС за перевізником ФОП ОСОБА_1 зареєстровано 469 транспортних засобів. 
ФОП ОСОБА_1 надав суду ряд укладених ним договорів на виконання міжнародних перевезень вантажів, зокрема, з ТОВ “Асстра Україна”, з  ТОВ “Ренус Ревайвел”, ФОП ОСОБА_2 , ТОВ “Амекс Експрес УА”, ПП “Астарта”, ТОВ “Єтрейд”, ФОП ОСОБА_3 , ТОВ “Фенікс Траст Логістік”, ТОВ “Крок ЛТД”, заявки на міжнародні перевезення, акти виконаних транспортних послуг (а.с. 110-167), з яких вбачається, що дійсно перевізник ФОП ОСОБА_1 у червні-серпні 2024 року здійснював міжнародне перевезення вантажів. При цьому з відомостей з ЄКІС (запит на перетин кордону станом на 11.09.2024) вбачається, що водіями ФОП ОСОБА_1 у період з 01.08.2024 по 11.09.2024 здійснено понад 500 перетинів кордону. 
Відповідно до довідки ФОП ОСОБА_1  від 20.09.2024 № 151 за серпень 2024 року ним нараховано податки на загальну суму 1095700,00 грн; у період з 13.09.2024 по даний час наказ Укртрансбезпеки №723 від 12.09.2024 про відключення від системи “Шлях” вплинув на роботу доставки вантажів міжнародного сполучення, вся діяльність підприємця зупинена, дохід відсутній, відповідно заробітна плата працівників не буде нараховуватися, а сплата податків призупинена повністю. 
В матеріалах справи також наявні листи-претензії контрагентів-нерезидентів, зокрема, компаній “Spartalogistics”, “Conveyor s.r.o”, “Annmax Sp. Z.o.o”, “The procter s Camble Distributing LLC”, “SLT Trans Logistic Spolka”, “Expronet OU”, згідно яких вказані компанії несуть збитки за несвоєчасну доставку позивачем вантажів (загальний розмір збитків за одну добу становить 4300,00 євро), суми збитків будуть виставлені на перевізника ФОП ОСОБА_1 .. 
Отже, за змістом заяви ФОП ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову та наданих суду доказів видно, що право на захист від протиправного, на думку позивача, припинення доступу до ЄКІС ФОП ОСОБА_1 може реалізувати виключно шляхом застосування судом заходів забезпечення позову та зупинення дії оскаржуваного рішення, оскільки припинення доступу ФОП ОСОБА_1 до ЄКІС згідно оскаржуваного рішення призводить до фактичного позбавлення позивача права на здійснення основного виду господарської діяльності, що у свою чергу призводить до неможливості виконання договірних зобов`язань, впливає на права та обов`язки не тільки заявника, а і його контрагентів, які у свою чергу вже повідомили, що суми збитків за несвоєчасну доставку позивачем вантажів будуть виставлені на нього. Також припинення доступу до ЄКІС призводить до неможливості виконання позивачем обов`язків щодо сплати податків і зборів, неможливості виконання своїх договірних зобов`язань перед третіми особами та необхідності скорочення штату працівників та їх вимушеного звільнення. 
Такі наслідки унеможливлять виконання рішення суду у разі задоволення позову у цій справі. Тобто, негативні наслідки в разі ненадання заявникові тимчасового судового захисту, на переконання суду, переважатимуть наслідки вжиття заходів забезпечення позову. 
Вжиті судом заходи забезпечення спрямовані виключно на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті. 
Апелянт не наводить достатньо переконливих доводів на спростування таких висновків суду. Не обґрунтовує наявності негативних наслідків для нього чи інших осіб, які настали або можуть настати у випадку вжиття судом заходів забезпечення позову. 
Покликання апелянта про настання негативних наслідків для здійснення першочергових дій в умовах оголошення воєнного стану, а саме проведення мобілізаційних заходів, спрямованих на укомплектування Збройних Сил України не заслуговують на увагу, оскільки забезпечення безпеки та оборони країни полягає не тільки в проведенні мобілізаційних заходів, спрямованих на укомплектування Збройних сил України, а й вирішується в комплексі з іншими заходами, які полягають у здійсненні господарської діяльності, створення та забезпечення робочих місць, сплаті податків та зборів, логістики товарів та вантажів як військового так і цивільного призначення. Крім того, відповідачем не надано жодних доказів, які б вказували на взаємозв`язок між припиненням позивачу доступу до ЄКІС на три місяці та на забезпечення, завдяки такому припиненню, здійснення мобілізаційних заходів. 
Отже, суд першої інстанції, встановивши, що внаслідок зупинення господарської діяльності позивачу, його контрагентам та працівникам вже заподіяна шкода, дійшов правильного висновку про те, що в разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення заподіяна позивачу шкода внаслідок зупинення господарської діяльності у зв`язку з неможливістю виконувати договірні зобов`язання згідно укладених контрактів та відмовою контрагентів від співпраці буде значно більшою, оскільки відновлення ділових відносин та нормалізація ведення господарської діяльності призведе до значних зусиль та витрат. 
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що в даному випадку вжиття заходів забезпечення адміністративного позову є співмірним заявленим позовним вимогам та обставинам справи. Вжиття заходів забезпечення позову про зупинення дії оскаржуваного рішення, рівно ж як і заборона вчиняти будь-які дії на виконання оскаржуваного рішення не скасовує його чинність, не вплине на можливість реалізації Укртрансбезпекою її контролюючих функцій під час розгляду справи по суті, а лише тимчасово забороняє застосування передбачених цим рішенням заходів. Тому вжиття заходів забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору, а по суті спрямоване лише на збереження існуючого становища до набрання законної сили рішенням суду у цій справі. 
Також під час розгляду питання про вжиття заходів забезпечення позову суд не надає правової оцінки ні спірному рішенню, ні діям контролюючого органу стосовно прийняття спірного рішення, оскільки дослідження означених обставин належить здійснювати під час розгляду справи по суті позовних вимог. 
Такі висновки суду в цій справі відповідають правовій позиції Верховного Суду відображеній, зокрема, у постанові від 22.08.2024 року в адміністративній справі №140/5720/24. 
При цьому суд враховує Рекомендації N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийняті Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, відповідно до яких рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту. 
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права. 
Європейський суд з прав людини у рішенні “Пантелеєнко проти України” від 29.06.2006 в пункті 77 зазначив, що обсяг зобов`язань Договірних держав за статтею 13 змінюється в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути “ефективним” як на практиці, так і за законом (див. рішення в справі “Кудла проти Польщі” (Kudla v. Poland) [ВП], заява № 30210/96, п. 157, ECHR 2000-XI). Такий засіб має бути достатньою мірою гарантовано не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності (див., крім іншого, ухвалу щодо прийнятності в справі “Міфсуд проти Франції” (Mifsud v. France) [ВП], заява № 57220/00, ECHR 2002-VIII). 
За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення заяви позивача про забезпечення позову шляхом зупинити дії оскаржуваного рішення до набрання законної сили судовим рішенням у справі і такі висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовані. 
Апеляційний суд також враховує, що в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову ухвала суду позивачем не оскаржена, а тому не є предметом апеляційної перевірки. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції дотримано норм процесуального законодавства та вірно встановлено обставини, які мають значення для прийняття рішення щодо задоволення заяви про забезпечення адміністративного позову, а тому немає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд

                                                           постановив:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті – залишити без задоволення. 
Ухвалу  Волинського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2024 року про забезпечення позову в адміністративній справі №140/10072/24 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним та скасування рішення – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль  	
Повний текст постанови суду складено 02.12.2024 року