ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 жовтня 2024 року
справа № 644/3636/24
провадження № 22-ц/818/2568/24
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого Тичкової О.Ю.
суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.
за участі секретаря судового засідання Волобуєва О.О.
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач – Харківська міська рада
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Харкова апеляційну скаргу   ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 травня 2024 року у складі судді Шевченко С.В.,- 
УСТАНОВИВ
У травні 2024 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом позов, в якому просила визначити їй додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її тітки ОСОБА_3 .
В обґрунтування вимог позивачка посилалася на те, що за життя ОСОБА_3 склала на її користь заповіт, до спадщини увійшла квартира за адресою: АДРЕСА_1 . 05.01.2022 тітка померла. Проте прийняти спадщину у встановлений шестимісячний строк вона не встигла, оскільки спочатку займалась похованням померлої, отриманням свідоцтва про смерть, тощо. 24.02.2022 почалося широкомасштабне військове вторгнення рф і Харків піддавався постійним артилерійським обстрілам і вона була вимушена евакуюватися з міста. 15.03.2022 вона виїхала з України до Німеччини де перебувала до 06.08.2023. У Німеччині вона не мала можливості вирішити питання про прийняття спадщини. Цим вона зайнялась, як тільки повернулась до України літом 2023. Відтак, позивачка вважає, що пропустила строк на подачу заяви про прийняття спадщини з поважних причин.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 травня 2024 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради з підстав передбачених ч. 2 ст. 186 ЦПК України.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції  ОСОБА_2 , який діє в інтересах  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали, яку просить скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
При цьому, скаржник зазначає, що справа №644/6164/23 та справа що розглядається не є ідентичними. Зазначає, що спір виник з різних підстав.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Харківської міської ради просить скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду – залишити без змін. Посилається на те, що суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 ,оскільки вже є таке що набрало законної сили рішення суду ухвалене між тими ж сторонами з тих самих підстав. Доводи апеляційної скарги зроблених судом висновків не спростовують.
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено, що до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 зверталась із позовом до Харківської міської ради, третя особа державний нотаріус Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Т.М., про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. 
В обґрунтування вимог позивачка посилалася на те, що за життя ОСОБА_3 склала на її користь заповіт, до спадщини увійшла квартира за адресою: АДРЕСА_1 . 05.01.2022 тітка померла. Проте прийняти спадщину у встановлений шестимісячний строк вона не встигла, оскільки спочатку займалась похованням померлої, отриманням свідоцтва про смерть, а 24.02.2022 почалося широкомасштабне військове вторгнення рф і Харків піддавався постійним артилерійським обстрілам. Тому вона була вимушена евакуюватися з міста і 15.03.2022 вона виїхала з України до Німеччини де перебувала до 06.08.2023. У Німеччині вона не мала можливості вирішити питання про прийняття спадщини. Цим вона зайнялась, як тільки повернулась до України літом 2023. Відтак, позивачка вважає, що пропустила строк на подачу заяви про прийняття спадщини з поважних причин.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2024 судом було ухвалене рішення про відмову у позові. Рішення набрало законної сили 19.03.2024.
В обґрунтування позову у дійсній цивільній справі ОСОБА_1 посилалається на те, що за життя ОСОБА_3 склала на її користь заповіт, до спадщини увійшла квартира за адресою: АДРЕСА_1 . 05.01.2022 тітка померла. Про існування заповіту їй відомо не було, вона знайшла його випадково, під час прибирання в квартирі тітки 12.08.2023 року. Вона також пропустила строк звернення з заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом, оскільки спочатку займалась похованням померлої, отриманням свідоцтва про смерть, тощо. 24.02.2022 почалося широкомасштабне військове вторгнення рф і Харків піддавався постійним артилерійським обстрілам і вона була вимушена евакуюватися з міста. 15.03.2022 вона виїхала з України до Німеччини де перебувала до 06.08.2023. У Німеччині вона не мала можливості вирішити питання про прийняття спадщини. Цим вона зайнялась, як тільки повернулась до України літом 2023. Відтак, позивачка вважає, що пропустила строк на подачу заяви про прийняття спадщини з поважних причин..
Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у відкритті провадження у справі, виходив з того, що є рішення, що набрало законної сили між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним
і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право
в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Згідно норм п.2 ч.1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.
Відмова у відкритті провадження у справі у цьому разі можлива за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Відповідно до наведеної норми права позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
За змістом норм ЦПК України предмет позову – це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову – це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову – це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.
Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого у справі між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення.
Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28 липня
2021року у справі №640/9380/19 (провадження №61-6741св21), від 15 листопада 2021 року у справі №428/9280/20 (провадження№61-12194св21), від 21 грудня 2021 року у справі №295/983/21 (провадження №61-13906св21), від 19 січня 2022 року у справі №766/4505/20 (провадження №61-14440св21).
Отже, суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо в позовах, які розглядалися судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Проте підстави позову у справі, що переглядається в апеляційному порядку, та у справі №644/6164/23, рішення суду в якій набрало законної сили, не є тотожними, оскільки містять посилання на не обізнаність позивачки про наявність заповіту і як наслідок права спадкування за заповітом. Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 186 ЦПК України.
Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З огляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду скасувати. Справу повернути до районного суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
Керуючись ст.ст. 374, 389, 381-383 ЦПК України апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 травня 2024 року – скасувати. Справу повернути до районного суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 01 жовтня 2024 року.

Головуючий                                                         О. Ю. Тичкова

Судді                                                                        О.В. Маміна 

                                                                       Н.П. Пилипчук