20.12.24
33/812/590/24
Справа № 488/4797/24 Головуючий у першій інстанції Федорченко А.А.
 
Провадження № 33/812/590/24 Доповідач апеляційного суду Лівінський І.В.
 
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП

П О С Т А Н О В А
іменем України

20 грудня 2024 року                                                                             м. Миколаїв 
Миколаївський апеляційний суд у складі: 
головуючого – судді Лівінського І.В.,
з секретарем судового засідання Лівшенко О.С.,
за участю захисника Пугаченка С.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою 
ОСОБА_1 
на постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2024 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнана винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто 605 грн 60 коп. судового збору,

в с т а н о в и в :

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 150918, 15 жовтня 2024 року, о 02:17 годині у м. Миколаєві, по вул. Ольшанців, 268,  ОСОБА_1  керувала транспортним засобом Ford Fiesta, державний номерний знак  НОМЕР_1 ,  з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя. Від проходження освідування в установленому законом порядку на місці зупинки та в спеціалізованому медичному закладі відмовилась, чим порушила вимоги пункту 2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі–ПДР), за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП. Згідно вказаного протоколу, особу ОСОБА_1   було встановлено з посвідчення водія НОМЕР_2 .
Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2024 року ОСОБА_1  визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Вирішено питання про судовий збір.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову скасувати та ухвалити нову, якою провадження у справі закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП. 

Апелянт вважає, що наведені судом в якості беззаперечних доказів вини обставини, не можуть бути підставою для висновку про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності. Всупереч вимогам статей 245, 252, 280 КУпАП судом не було всебічно, повно і об`єктивно з`ясовано обставини вчинення адміністративного правопорушення, які підлягають встановленню, не надано належну оцінку всієї сукупності доказів, що були надані суду. Суд обмежився формальним зазначенням доказів, які взяв до уваги.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що протокол про адміністративне правопорушення складений із порушенням вимог статті 256 КУпАП, оскільки містить недостовірні відомості щодо місця складання протоколу. З протоколу вбачається, що він складений за адресою: м. Миколаїв, вул.Ольшанців,268. Між тим, вказані відомості спростовуються відеозаписом з реєстратора, в об`єктив якого потрапила табличка з номером будинку «236». Свідки також підтвердили, що подія відбувалась по вул. Ольшанців, 236.
Крім того, апелянт посилається на те, що в обґрунтування рішення, суд посилається на відеозапис, яким зафіксовано автомобіль, що рухається з увімкненими приладами освітлення, виконує лівий поворот і зупиняється та зауважує, що інші автомобілі в полі зору відео реєстратора відсутні. Однак, з вказаного відеофрагменту неможливо встановити марку автомобіля, його колір, номерний знак, хто знаходиться за кермом, місце проведення відеофіксації. Крім того, неможливо встановити з якого патрульного автомобілю проводиться відеозапис, який до того ж переривається. Апелянт також зазначає, що з відео фрагменту вбачається, що в полі зору відеореєстратора наявні й інші автомобілі. Отже, неможливо стверджувати, що вказаний відеофрагмент пов`язаний із двома іншими відеозаписами з нагрудних камер поліцейських.
Твердження суду в оскаржуваній постанові, що «в подальшому до вказаного автомобіля підходить поліцейський» є припущенням та не ґрунтується на матеріалах відеозаписів.
Також, ОСОБА_1 зазначає, що не порушувала ПДР, а сиділа в припаркованому автомобілі, біля житлового будинку по вул. Ольшанців,236, розмовляла по телефону та слухала музику. При цьому її автомобіль був нерухомим. Оскільки вона не керувала транспортним засобом, вимога працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння була розцінена нею як така, що носить неправомірний характер, а тому остання від проходження огляду відмовилась.
Апелянт вказує, що в матеріалах справи відсутні докази про рух автомобіля, факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 належним чином не зафіксований та не доведений поза розумним сумнівом.
Апелянт вважає, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення не доведена належним чином, відповідно, постанова суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі за відсутності в діях ОСОБА_1 події та складу правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
Заслухавши пояснення захисника Пугаченка С.Ю., перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.
Згідно статті 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. 
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. 
За пунктом 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Невиконання вказаних вимог утворюють склад правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
Як вбачається з диспозиції частини 1 статті 130 КУпАП, адміністративна відповідальність настає не тільки у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а так само, і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до частини 1 статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 150918, який складений 15 жовтня 2024 року о 03 годині 16 хвилин, вбачається, що 15 жовтня 2024 року, о 02:17 годині у м. Миколаєві, по вул. Ольшанців, 270,  ОСОБА_1  керувала транспортним засобом Ford Fiesta, державний номерний знак  НОМЕР_1 ,  з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя. Від проходження освідування в установленому законом порядку на місці зупинки та в спеціалізованому медичному закладі відмовилась, чим порушила пункт 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за частиною 1 статті 130 КУпАП (а.с.1).
Достовірність викладених у протоколі відомостей, зокрема, факт відмови  ОСОБА_1  як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку - як поліцейськими на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я, також підтверджено іншими доказами: відеозаписом правопорушення з відеореєстратора автомобіля патрульної поліції та нагрудного реєстратору працівника поліції, в якому зафіксовані усі викладені в протоколі серії ЕПР1 № 150918 від 15 жовтня 2024 року обставини вчинення ОСОБА_1  адміністративного правопорушення. Зокрема, те що  ОСОБА_1    як особа, яка керувала транспортним засобом, відмовилась проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, як на місті зупинки транспортного засобу поліцейським за допомогою алкотестеру, так і у медичному закладі. Фіксація правопорушення була здійснена працівниками поліції технічними засобами відеофіксації відповідно до вимог частини 2 статті 266 КУпАП.
У вищевказаному протоколі зазначені посада, найменування підрозділу поліції, звання та прізвище, ім`я та по-батькові особи, яка його складала, та його підпис. Також, зі змісту протоколу встановлено, що в ньому зазначено час, місце вчинення і суть адміністративного правопорушення, нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення. Протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Отже, вказаний протокол складений за встановленою формою з урахуванням всіх вимог, передбачених статтею 256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 7 листопада 2015 року № 1395 (далі – Інструкція № 1395).
Порушень співробітниками поліції положень вказаної Інструкції при оформленні відносно ОСОБА_1  матеріалів про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП судом апеляційної інстанції не виявлено.

Так, за частинами 1-3, 6 статті 266 КУпАП, в редакції чинній на час вчинення правопорушення, передбачено, що особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Керування ОСОБА_1  транспортним засобом та факт відмови пройти відповідно до встановленого законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, підтверджується відеозаписом зробленим працівниками поліції, який додано до протоколу про скоєння адміністративного правопорушення серії ЕПР1 № 150918 (а.с.5)

З відеозапису, оглянутого в суді апеляційної інстанції, вбачається, що співробітники поліції з ввімкненими проблисковими маячками синього та червоного кольору наздоганяють автомобіль, який рухається з увімкненими приладами освітлення, виконує лівий поворот і зупиняється. Поряд з цим автомобілем зупиняється автомобіль патрульної поліції. Інші автомобілі в момент зупинки автомобіля поліцейських в полі зору відеореєстратора відсутні. До вказаного транспортного засобу (який здійснив лівий поворот та зупинився) підходить поліцейський та повідомляє водію про комендантську годину, на що водій повідомляє, що вона сидить під своїм домом №236. На вимогу поліцейського водій надала посвідчення водія на ім`я  ОСОБА_1 .
На запитання поліцейського, чи вживала вона алкогольні напої,  ОСОБА_1  відповіла, що ні. Під час спілкування з водієм поліцейський повідомив останній, що згідно Наказу №1452/735 у неї були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме, запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, блідість обличчя. Поліцейський запропонував водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу на що ОСОБА_1 категорично відмовилась. В подальшому поліцейський запропоновував водію проїхати до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, на що остання також відмовилась. Після чого поліцейський роз`яснив  ОСОБА_1 , що відносно неї буде складений протокол про адміністративне правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП.
      Поліцейські неодноразово пропонували  ОСОБА_1  пройти медогляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі або на місці, на що остання категорично відмовилась. Також поліцейські роз`яснили водієві наслідки відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Остання відповіла, що вона це усвідомлює і в суді буде доказувати свою позицію.

Працівник поліції роз`яснив  ОСОБА_1 її права та обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України та статтею 268 КУпАП. Після складення протоколу  ОСОБА_1 було ознайомлено зі змістом протоколу. Від підпису та отримання копії протокола  ОСОБА_1  відмовилась. Також відмовилась від дачі пояснень по суті порушення.
Отже, працівник патрульної поліції зафіксував у встановленому законом порядку відмову водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Тому, зазначеним вище відеозаписом спростовується твердження апелянта, що відеозапис не відображає відомостей про вчинення адміністративного правопорушення, оскільки з відеозапису чітко видно, що на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки чи в медичному закладі, ОСОБА_1 відмовилась.

Твердження апеляційної скарги про відсутність у матеріалах справи доказів про рух автомобіля та керування ним  ОСОБА_1 також спростовуються вищевказаним відеозаписом, який беззаперечно свідчить про рух автомобіля «Ford Fiesta», державний номерний знак  НОМЕР_1 , під керуванням саме  ОСОБА_1 . Остання не заперечувала, що перебувала за кермом транспортного засобу в той час, коли до неї підійшли поліцейські.

З інформації, що міститься на DVD диску вбачається, що відеозапис події 15 жовтня 2024 року складається із двох відеофайлів: 1) з відеореєстратора автомобіля патрульної поліції, 2) з нагрудної камери поліцейського.
Всі ці відеозаписи цілком узгоджуються між собою щодо дати, часу і послідовності подій. Вони є безперервними, оскільки кожен наступний відеофайл є продовженням попереднього відеофайлу. 

Отже, вказаний відеозапис зроблений працівниками поліції з дотриманням вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена Наказом МВС України від 18 грудня 2018 року № 1026 (далі Інструкція № 1026), в тому числі щодо безперервності запису з моменту зупинки автомобіля, та коли працівник поліції запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння, до моменту її відмови від проходження такого огляду та складання протоколу.
Тому цей відеозапис є належним та допустимим доказом вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений із порушенням вимог статті 256 КУпАП, оскільки містить недостовірні відомості щодо місця складання протоколу, зокрема, неправильно зазначено номер будинку, не можуть бути достатніми для закриття провадження у справі, оскільки події правопорушення, зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення 15 жовтня 2024 року, в повній мірі відображені на відеозаписах, доданих до матеріалів справи. Тому дані неточності ніяким чином не спростовують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, та не впливають на законність оскаржуваного судового рішення.
До того ж, положення статті 256 КУпАП, якою визначено вимоги до протоколів про адміністративні правопорушення, не містить застережень щодо можливості визнання їх недійсними із зазначених вище підстав.

Пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які в судовому засіданні підтвердили, що  ОСОБА_1 не керувала автомобілем перед тим, як було складено протокол поліцейськими, апеляційний суд оцінює критично, враховуючи, що ці показання суперечать зазначеному відеозапису, доданому до протоколу серії ЕПР1 № 150918.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять належних доказів, які підтверджують наявність події адміністративного правопорушення та складу адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП, не заслуговують на увагу.
Частиною 1 статті 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.
Тобто адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.
Об`єктом даного адміністративного правопорушення за частиною 1 статті 130 КУпАП є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а також безпеки на річковому транспорті та маломірних суднах.
Об`єктивна сторона зазначеного правопорушення виражається, зокрема у формі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан, зокрема, алкогольного сп`яніння.
Суб`єктивна сторона даного правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу.
Суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП спеціальний - водій транспортного засобу, або інша особа, яка керувала транспортним засобом.
Отже, зафіксовані на вказаному вище відеозаписі обставини повністю узгоджуються з даними викладеними поліцейським у протоколі про адміністративне правопорушення стосовно  ОСОБА_1 , які об`єктивно узгоджуються між собою і з достатньою повнотою підтверджують факт керування  ОСОБА_1 транспортним засобом і порушення останньою вимог пункту 2.5 ПДР, чим спростовують доводи апеляційної скарги про відсутність події та складу даного адміністративного правопорушення.
Отже, протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали складені відповідно до вимог статті 256 КУпАП, ці докази є належними, допустимими та достовірними, оскільки вони здобуті з додержанням процесуальної процедури, не суперечать фактичним обставинам справи і об`єктивно узгоджуються між собою, а їх сукупність є достатньою для прийняття рішення по справі щодо ОСОБА_1 .
За такого, твердження апелянта про те, що суд першої інстанції при розгляді справи допустив неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, в ході розгляду провадження в суді апеляційної інстанції не знайшли свого підтвердження.
Таким чином, в апеляційній скарзі не наведено належних і достатніх підстав для спростування висновків суду першої інстанції, не було здобуто таких доказів і при проведенні апеляційного розгляду.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. 
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Леванте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказував, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
ОСОБА_1 , реалізувавши своє право керувати транспортним засобом, погодилась нести відповідальність та виконувати обов`язки згідно встановлених в Україні правових норм у сфері дорожнього руху.
Апеляційний суд вважає, що у справі, яка переглядається, дотримано судом стандарт доведення висунутого ОСОБА_1 обвинувачення у скоєнні передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП правопорушення поза розумним сумнівом. В цьому разі стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлених під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, які є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було учинено і особа, яка притягнута до адміністративної відповідальності, або відносно якої закрито адміністративне провадження з нереабілітуючих підстав, є винною у вчиненні цього правопорушення. У справі, яка переглядається, належними та допустимими доказами доведено факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на вимогу працівника поліції, який підтверджений. Доказів протилежного матеріали справи не містять.
Невизнання ОСОБА_1 своєї провини в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, є способом її самозахисту, бажанням уникнути відповідальності та спростовується матеріалами справи.
Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації чи їх неналежності, апелянтом не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.
З огляду на наведене, підстави для скасування постанови суду першої інстанції, як того просить апелянт, відсутні. 
Керуючись статтею 294 КУпАП, 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а постанову Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2024 року - без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського 
апеляційного суду                                                         І.В. Лівінський