Справа № 348/1288/24 
Провадження № 22-ц/4808/1450/24 
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
                       судді-доповідача        Бойчука І.В.,
                       суддів:                Пнівчук О.В., Томин О.О.,
розглянувши упорядку письмового провадженнясправу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду від 09 вересня 2024 року під головуванням судді Міськевич О.Я. у м. Надвірна,
в с т а н о в и в:
В червні 2024 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтувало тим, що 06.10.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір № 3410415, згідно з умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 15 000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів платіж повернення кредиту та сплати комісії і процентів мав бути внесений відповідачем 11.10.2021.
ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору.
Укладаючи кредитний договір відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Зокрема, відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Відповідно до умов кредитного договору, 06.10.2021 між ТОВ Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення права вимоги № 80-МЛ від 09.02.2022 та відбулася передача права вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за кредитним договором № 3410415 від 06.10.2021.
Сума заборгованості ОСОБА_1 становить 38 707,87 грн, що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 12 239 грн; простроченої заборгованості за сумою відсотків в розмірі 24 968,87 грн; простроченої заборгованості за комісією в розмірі 1 500 грн.
Просить стягнути заборгованість з кредитним договором в сумі 38 707,87 грн на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».
Рішенням Надвірнянського районного суду від 09 вересня 2024 року задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал».
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 3410415 від 06.10.2021 в розмірі 38 707, 87 грн, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту – 12 239 грн; прострочена заборгованість за відсотками – 24 968,87 грн; прострочена заборгованість за комісією – 1 500 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ  «ФК «Кредит-Капітал» 2 422,40 грн сплаченого судового збору.
У апеляційній скарзі представник  ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.
Зазначає, що про наявність факту заборгованості перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» дізнався тільки в липні 2024 року.
Судом першої інстанції не взято до уваги, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не повідомляло, що до нього перейшло право вимоги, також позивачем не надавало договір факторингу, згідно якого до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги за кредитним договором.
Будь-яких листів чи повідомлень від ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідач не отримував. Позивачем не зазначено відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору.
Матеріали справи не містять доказів про направлення позивачем досудових вимог про необхідність сплати простроченої заборгованості, тобто в матеріалах справи відсутні оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надсилання відповідачу, повідомлення про відступлення права вимоги заборгованості за кредитними договорами.
Боржник не отримував повідомлення про наявність заборгованості перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» з зазначенням суми заборгованості за кредитним договором.
Судом не враховано того, що позивачем не надано пояснення щодо суми заборгованості за відсотками у розмірі 24 968,87 грн.
Апелянтка зазначає, що належного розрахунку, який би узгоджувався з умовами кредитного договору, позивач не надав, а тому цей позов не може бути задоволений, оскільки він є необґрунтованим, а позовні вимоги - недоведені.
Наданий позивачем витяг з реєстру боржників та розрахунок заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність не доказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту.
З наданих розрахунків не вбачається, як саме нараховувались проценти за користування кредитними коштами після укладання договору факторингу, тобто розрахунки заборгованості складені тільки первісним кредитором, де сума стягнення є іншою ніж та, яку зазначає у своїх розрахунках ТОВ «ФК «Кредит-Капітал». Інших доказів на підтвердження розміру заборгованості зі сплати відсотків суду не надано.
Позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту та його часткового погашення, тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем, а також суми відсотків зазначені в розрахунку та довідці є правильними.
Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов лише в частині повернення коштів по кредитному договору в розмірі 18 000 грн.
Представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що доводи апелянта є необґрунтованими.
Боржнику направлявся пакет документів з позовною заявою, що підтверджується описом вкладення, який є в матеріалах справи. Такий опис підтверджує, що боржник отримав претензію про погашення заборгованості, копію кредитного договору та додатки до нього, докази отримання відповідачем коштів, копію договору відступлення права вимоги.
Тобто, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було підтверджено надсилання боржнику повідомлення про відступлення права вимоги про досудові вимоги та наявність заборгованості.
Отже, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» намагалося врегулювати спір в досудовому порядку.
Щодо розміру заборгованості, то позивач надав обґрунтування розміру заборгованості у суді першої інстанції, що підтверджується кредитним договором, де зазначаються умови та розрахунок заборгованості.
Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором, станом на 24.10.2024 сума заборгованості становить 38 707,87 грн.
Умови кредитного договору чітко прописані у договорі, що є підтвердженням того, що позичальник надає свою згоду на укладення такого договору, позичальник також погоджується з усіма визначеними умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватися умов кредитного договору та правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства та є невід`ємною частиною договору.
Сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором було передано позивачу від первинного кредитора ТОВ «Мілоан» згідно договору відступлення прав вимоги.
Відповідно до чинного законодавства усі дії позивача є правомірними, оскільки позивач просить стягнути тільки тіло кредиту, прострочену заборгованість за сумою відсотків та прострочену заборгованість за комісією. Такі вимоги не є порушенням чинного законодавства.
Товариством на підтвердження здійснення операції щодо кредитного договору укладеного позивачем надано платіжне доручення про переказ коштів згідно укладеного кредитного договору на підставі вказаного платіжного доручення товариством здійснюється облік за кредитним договором в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Міліон».
Просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги за залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, враховуючи таке.
Відповідно до ч. 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлено, що 06.10.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» за допомогою електронного підпису (одноразовим ідентифікатором W55721) було підписано Договір про споживчий кредит № 3410415.
Згідно умов даного договору сторони домовилися, що кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених договором, надати позичальнику кредитні кошти в сумі, визначеній договором, а позивальник зобов`язався повернути їх у термін, визначений договором, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника (п. 1.1 Договору).
Сума (загальний розмір) кредиту становить 15 000 грн (п. 1.2 Договору).
Кредит надається строком на 5 днів з 06.10.2021 (строк кредитування) (п. 1.3 Договору).
Термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом – 11.10.2021 (п. 1.4 Договору).
Загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 3000 грн в грошовому виразі та 60,287,912.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 18 000 гривень. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п. 1.4 Договору (п. 1.5 Договору).
Комісія за надання кредиту: 1500 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово (п. 1.5.1 договору).
Проценти за користування кредитом: 1500 грн, які нараховуються за ставкою 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2 Договору).
Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6 Договору).
Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок (п. 2.1. Договору).
Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби (п. 6.1 Договору) (а.с. 6-13). Також вказаним Договором визначено інші умови отримання та повернення кредиту.
Відповідно до паспорта споживчого кредиту № 3410415 сума кредиту: 15 000 грн, строк кредитування: 5 днів, спосіб надання: переказ на Картковий рахунок, процентна ставка: 2.00 відсотки за кожен день користування кредитом в межах строку кредитування, стандартна (базова) процентна ставка: 5.00 відсотків за кожен день користування кредитом, яка застосовується у випадку продовження строку кредитування, комісія за надання кредиту: 1500 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово, тощо (а.с. 11).
Довідкою про ідентифікацію підтверджується, що відповідач 06.10.2021 підписав акцепт договору аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора W55721 (а.с. 12).
ТОВ «Міліон» переказало грогові кошти у розмірі 15 000 грн, на рахунок відповідача № 414949*81, що підтверджується платіжним дорученням № 58056406 від 06.10.2021 (а.с. 13-зворот).
Анкета-заява на отримання кредиту містить детальну інформацію щодо ОСОБА_1 , зокрема, дату його народження, індивідуальний податковий номер, серію, номер паспорта і дату його видачі, адресу реєстрації і адресу проживання, номер мобільного телефону, соціальний статус, місце роботи, поетапний процес оформлення та розгляду заяви, тощо (а.с. 12-зворот).
З виписки з особового рахунку за кредитним договором № 3140415 та відомості про щоденні нарахування та погашення, станом на 26.04.2024 заборгованість ОСОБА_1 складає 38 707,87 грн, що складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту в розмірі 12 239 грн; простроченої заборгованості за сумою відсотків в розмірі 24 968,87 грн; простроченої заборгованості за комісією в розмірі 1 500 грн (а.с. 14-15).
Відповідно до договору про відступлення прав вимоги № 80-МЛ від 09.02.2022, ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали цей договір про те, що кредитор передає (відступає) новому кредитору за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними в реєстрі боржників (а.с. 15-19).
Відступлення прав вимоги також підтверджується платіжним дорученням № 66410, актом прийому передачі реєстру боржників від 09.02.2022, витягом з реєстру боржників (а.с. 20-21).
Згідно витягу з реєстру боржників до договору про відступлення прав вимоги, вказаний кредитний договір № 3410415 від 06.10.2021, боржник ОСОБА_1 (а.с. 21).
За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постановах від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.
Частиною п`ятою ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до ч. 6 ст. 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У частині першій ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом – витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
На виконання вимог, у тому числі п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління НБУ від 10.05.2007 № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит,- щомісяця, щокварталу, тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (зокрема за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту плати за обслуговування кредитної заборгованості.
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із ч. 1 ст. 513 цього Кодексу правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
У відповідності до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Задовольняючи позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» суд першої інстанції встановив, що позивач виконав свої зобов`язання згідно умов кредитного договору, однак відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки за кредитним договором, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
З такими висновками суду погоджується колегія суддів апеляційного суду та вважає його обґрунтованим та законним.
Доводи апелянта про те, що судом не взято до уваги, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не повідомляло, що до нього перейшло право вимоги є необґрунтованими.
Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги по договору ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», про що було повідомлено боржника ОСОБА_1 у вигляді повідомлення-вимоги, що міститься у матеріалах справи (а.с.21-зворот) від 18.04.2024, яка була надіслана йому на адресу реєстрації разом з копіями договорів та документів.
Разом з цим спростовуються і доводи апелянта, що він не отримував повідомлення про наявність заборгованості перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» з зазначенням суми заборгованості за кредитним договором. 
Доводи про те, що позивачем не надано належного розрахунку, який би узгоджувався з умовами кредитного договору є невірними.
На підтвердження укладення кредитного договору позивачем долучено анкету-заяву на кредит, паспорт споживчого кредиту, виписку з особового рахунку, довідку про ідентифікацію, платіжне доручення.
З виписки з особового рахунку за кредитним договором № 3410415 від 06.10.2021 вбачається, що станом на 26.04.2024 заборгованість відповідача складає 38 707,87 грн (а.с. 15). Щодо стягнення комісії, то у п. 1.5.1 Договору сторони погодили, що комісія за надання кредиту становить 1500 грн, яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту.
У матеріалах справи міститься відомість про щоденні нарахування та погашення за укладеним кредитним договором (а.с. 14), з якої вбачається, що відповідачем неодноразово здійснювалась пролонгація строку кредитування (продовження строку договору) відповідно до п. 2.3.1.1. та 2.3.1.2 договору, шляхом сплати тіла кредиту, процентів по кредиту та комісії за пролонгацію у строки, визначені договором. Востаннє відповідачем здійснено пролонгацію строку кредитування 08.12.2021 шляхом сплати прострочених процентів по кредиту в сумі 1000 грн. У періоди пролонгації кредитором здійснювалось нарахування процентів згідно п. 1.5.2, п. 2.3.1.1 договору (пільгова процентна ставка) та п. 1.6, п. 2.3.1.2 (базова процентна ставка).
Щодо первинних бухгалтерських документів зазначають, що Товариство є небанківською (фінансовою) установою, та відповідно не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, не має обов`язку формувати облікові документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно Закону «Про банки та банківську діяльність», в т. ч. Інструкції, затвердженої Постановою НБУ від 27.12.2007 року за № 481.
Товариство надає послуги з кредитування фізичних осіб шляхом переказу кредитних коштів на підставі укладеного кредитного договору на банківські реквізити (банківську картку), що вказує сам позичальник в тексті анкети-заяви на отримання кредиту.
На підтвердження здійснення господарської операції щодо кредитного договору, укладеного позивачем, надано платіжне доручення про переказ коштів згідно цього договору, на підставі вказаного платіжного доручення Товариством здійснювався облік за кредитним договором № 3410415 від 06.10.2021 в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Мілоан».
Тому необґрунтованими є доводи апелянта, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредиту.
Надані позивачем докази є належними і допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Натомість стороною відповідача не надано доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та подані позивачем докази.
Матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б спростували докази щодо укладення самого договору, так і отримання відповідачем коштів за таким, а відтак і проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором. Позивачем на підтвердження надання відповідачу кредитних коштів подано належні документи та розрахунки які узгоджувався з умовами кредитного договору та були відомі відповідачу.
Доводи про те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення коштів та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача є невірними.
Встановлено, що умови надання та повернення кредиту були чітко зазначені у кредитному договорі. Позичальник надав свою згоду на укладення кредитного договору, погодився з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розумів і зобов`язався неухильно дотримуватися умов кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на веб-сайті Товариства, які є невід`ємною частиною договору.
Сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором було передано позивачу від первинного кредитора ТзОВ «Мілоан» згідно Договору відступлення прав вимоги №80-МЛ від 09.02.2022.
Після отримання права вимоги до відповідача позивачем жодних нових сум щодо стягнення заборгованості не нараховувалося, а відсотки були нараховані протягом строку кредитування. 
Встановивши факт укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору, а також факт отримання відповідачем коштів за договором кредиту та їх неповернення у відповідності до умов вказаного договору та у строки визначені сторонами, і ту обставину, що розрахунок суми заборгованості відповідає умовам кредитного договору, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є недоведеними.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування або зміни з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено. 
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. 
Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянтів.
Частиною 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у цій справі не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
       п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Надвірнянського районного суду від 09 вересня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 05 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
       Судді:                                                                        О.В. Пнівчук                                                                                        О.О. Томин