Справа № 305/797/24

Закарпатський апеляційний суд
       
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.11.2024                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І. С., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/478/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Шкорки І. М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 25.04.2024.
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн 60 коп. судового збору.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 148148 від 15.03.2024 та постанови судді від 25.04.2024 вбачається, що 14.03.2024 близько 20 год прикордонним нарядом «Група реагування» в межах прикордонної смуги на напрямку прикордонного знаку № 320 (територія Рахівської міської громади Рахівського району Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби, а саме: неодноразово повторювану законну вимогу старшого прикордонного наряду «Група реагування» під час виконання ним службових обов`язків пов`язаних з охороною державного кордону України, пред`явити документи, що посвідчують особу, відкрито відмовився виконувати, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», п. 10 «Положення про прикордонний режим», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1147 від 28.07.1998, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник-адвокат Шкорка І. М. просить постанову судді від 25.04.2024 скасувати, а матеріали справи направити для усунення недоліків. Вказує на передчасність висновків суду та доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП. Посилається на те, що в протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено про конкретні дії ОСОБА_1 по відношенню до конкретної особи. Також протокол не містить відомостей про свідків, які б могли підтвердити факт злісної непокори ОСОБА_1 працівникам прикордонної служби. Фактично у даній справі суд визнав належними доказами документи, які складені зацікавленою особою – працівником прикордонної служби. 
-2-

Будучи неодноразово належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги,  ОСОБА_1  та його захисник-адвокат Шкорка І. М. на розгляд справи щодо  ОСОБА_3  не з`явилися. Останні повідомлені за допомогою смс-повідомлення, про що свідчать довідки про доставку повідомлення у додаток «Viber», у тому числі ОСОБА_3  повідомлений поштовим зв`язком, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Клопотання про відкладення розгляду справи сторона захисту не заявляла, даних про поважність причин неявки не надала. Тому,враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Шкорки І. М., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з таких підстав.
       Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП.
       Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
       Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винувата ця особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
       Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
       Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ № 148148 від 15.03.2024 вбачається, що 14.03.2024 близько 20 год прикордонним нарядом «Група реагування» в межах прикордонної смуги на напрямку прикордонного знаку № 320 
-3-

(територія Рахівської міської громади Рахівського району Закарпатської області) було виявлено та затримано громадянина України ОСОБА_1 , який здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби, а саме: неодноразово повторювану законну вимогу старшого прикордонного наряду «Група реагування» під час виконання ним службових обов`язків пов`язаних з охороною державного кордону України, пред`явити документи, що посвідчують особу відкрито відмовився виконувати, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 23 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», п. 10 «Положення про прикордонний режим», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1147 від 28.07.1998, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.
       З протоколу також вбачається, що зміст протоколу ОСОБА_1 відомий, права, передбачені ст. 63 Конституції України йому роз`яснені, послуг перекладача не потребує та потребує захисника, у зв`язку з чим був залучений адвокат Шкорка І. М., однак ОСОБА_1 у присутності свідків від підпису в протоколі відмовився. 
       Вказані у протоколі обставини підтверджуються протоколом про адміністративне затримання від 14.03.2024 (а. с. 2), протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 14.03.2024 (а. с. 3), рапортом інспектора прикордонної служби вищої категорії – начальника кінологічного відділення ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) ОСОБА_4 (а. с. 4) та іншими матеріалами справи. 
       Вищенаведені докази, які є належними та допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки сумнівів у їх достовірності чи порушень під час їх підготовки та збирання у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП адміністративного правопорушення.
       Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено даних, які би давали підстави вважати, що інспектор прикордонної служби вищої категорії – начальник кінологічного відділення ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) ОСОБА_4 був упереджений під час затримання та складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, та/або у нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.
       У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які відомості, які би свідчили про зацікавленість представників прикордонної служби, які затримали ОСОБА_1 за порушення ним вимог ч. 2 ст. 23 Закону України «Про державну прикордонну службу», п. 10 постанови Кабінету Міністрів України № 1147 від 28.07.1998, відтак склали відносно нього протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, у результатах розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 . У підтвердження цього немає жодних доказів не лише у матеріалах справи, такі не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається сторона захисту в апеляційній скарзі.
       При цьому, апеляційний суд зазначає, що за клопотанням сторони захисту був викликаний та допитаний у якості свідка інспектор прикордонної служби вищої категорії – начальник кінологічного відділення ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) ОСОБА_4 , який повністю підтвердив викладені у складених ним адміністративних матеріалах відомості та факти, зазначивши, що дійсно 14.03.2024 приблизно о 20 год при виявленні та затриманні ОСОБА_1 прикордонним нарядом на напрямку прикордонного знаку № 320 (територія Рахівської міської громади Рахівського району Закарпатської області), останній здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Державної прикордонної служби, а саме: неодноразово повторювану законну вимогу старшого 

-4-

прикордонного наряду «Група реагування» під час виконання ним службових обов`язків пов`язаних з охороною державного кордону України, пред`явити документи, що посвідчують особу, відкрито відмовився виконувати.
       Доводи апеляційної скарги про те, що наявні у матеріалах справи докази є недостатніми для підтвердження наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, апеляційний суд відхиляє, оскільки вважає, що такі спростовуються сукупністю вищенаведених доказів і є такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності.
       Доводи апеляційної скарги про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено про конкретні дії ОСОБА_1 по відношенню до конкретної особи, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі не знаходять свого підтвердження та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, у тому числі й змістом протоколу, з якого вбачається, що ОСОБА_1 здійснив злісну непокору законній вимозі військовослужбовця Держприкордонслужби, а саме відкрито відмовився виконувати неодноразово повторювану законну вимогу старшого прикордонного наряду «Група реагування» під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону України, пред`явити документи, що посвідчують особу. 
Доводи апеляційної скарги про те, що протокол не містить відомостей про свідків, які б могли підтвердити факт злісної непокори ОСОБА_1 працівникам прикордонної служби, апеляційний суд відхиляє як такі, що не спростовують факту доведеності вини ОСОБА_1 у злісній непокорі законній вимозі військовослужбовця Держприкордонслужби, оскільки вина ОСОБА_1 повністю підтверджується доданими до протоколу та наведеними вище доказами, які є належними, допустимими та достатніми для встановлення факту наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.
Із цих підстав, доводи апеляційної скарги про те, що суд визнав належними доказами документи, які складені зацікавленою особою – працівником прикордонної служби, апеляційний суд відхиляє як такі, що жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що як уже зазначено вище даних про зацікавленість працівників прикордонної служби у результатах розгляду справи під час апеляційного розгляду не встановлено. 
Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , викликані за клопотанням сторони захисту, до апеляційного суду не з`явилися з невідомих причин, однак апеляційний суд доходить висновку, що пояснення цих свідків не мають вирішального значення у питанні доведеності вини ОСОБА_1 , яка підтверджується сукупністю всіх інших, наявних у матеріалах справи, доказів. Також апеляційний суд звертає увагу і на те, що на розгляд справи без поважних причин не з`явилася і сторона захисту, у тому числі й адвокат Шкорка І. М., який заявив клопотання про виклик вищезгаданих свідків, при цьому не забезпечивши їхню явку в судове засідання.
       Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд бере до уваги і таке.
       Відповідно до ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, адміністративним правопорушенням вважається злісна непокора законному розпорядженню чи вимозі військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України.
-5-
       Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого статтею, полягає у вчиненні такого діяння: відкритої відмови виконати законне розпорядження чи вимогу військовослужбовця або працівника Державної прикордонної служби України під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних з охороною державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні, або члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону, який бере участь в охороні державного кордону України, а так само іншого умисного їх невиконання зазначених розпоряджень та вимог.
       Злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторюваних законних вимог чи розпоряджень працівника поліції при виконанні ним службових обов`язків, члена громадського формування з охорони громадського порядку чи військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку або відмова, виражена у зухвалій формі, що свідчить про явну зневагу до осіб, які охороняють громадський порядок.
       Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, оскільки наявними доказами безумовно підтверджується те, що на законні вимоги прикордонників надати документи для перевірки з метою контролю за дотриманням прикордонного режиму, проігнорував таку вимогу, чим вчинив адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 185-10 КУпАП.
       Апеляційний суд не бере до уваги надану стороною захисту копію листа першого заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури № 22/3-192 вих-24 від 25.03.2024, якою підтверджується факт звернення адвоката Шкорки І. М. в інтересах ОСОБА_3 із заявою про можливе вчинення щодо останнього невідомими працівниками прикордонної служби України кримінального правопорушення. Апеляційний суд зазначає, що вказана обставина жодним чином не спростовує висновків суду про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185-10 КУпАП, і при цьому стороною захисту не надано таких доказів, які б свідчили про те, що дії працівників прикордонної служби під час затримання ОСОБА_3 та складанні щодо нього адміністративних матеріалів були визнані протиправними та незаконними. Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що зміст вищевказаного листа свідчить про те, що із відповідною заявою адвокат Шкорка І. М. звернувся 14.03.2024, тобто більше восьми місяців тому, а наведені в заяві відомості ґрунтуються на припущеннях. Також не надано копій рішень, прийнятих за результатами розгляду заяви адвоката Шкорки І. М.
       Тому, апеляційним судом не встановлено будь-яких порушень при складанні щодо ОСОБА_7 адміністративних матеріалів та невідповідності складеного щодо нього протоколу вимогам ст. 256 КУпАП, які б давали підстави для скасування оскаржуваної постанови та повернення матеріалів справи для належного оформлення, у зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги в цій частині визнаються безпідставними та необґрунтованими. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що складений щодо ОСОБА_7 протокол повною мірою за формою та змістом відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і в ньому відображені всі необхідні та передбачені цією нормою відомості. 
       На інші доводи, які могли б слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується, під час розгляду справи в апеляційному суді такі не встановлені.
       Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що місцевим судом ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винуватим у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 185 -10 КУпАП адміністративного правопорушення, а адміністративне стягнення на нього накладено згідно зі ст. 33-35 КУпАП, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
       
-6-

       Тому, на думку апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подану апеляційна скаргу, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, слід залишити без задоволення.
       Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось, а не з`явившись на розгляд апеляційної скарги без поважних причин, сторона захисту позбавила себе можливості під час апеляційного розгляду надати докази у спростування висновків суду першої інстанції та підтвердження доводів апеляційної скарги, а також заявити обґрунтовані клопотання про витребування таких доказів.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу захисника-адвоката Шкорки І. М. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 25.04.2024 щодо ОСОБА_8 ,- без змін.
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя