Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       09 грудня 2024 року                                          м. Рівне

Справа № 570/2523/24
Провадження № 33/4815/852/24

Суддя Рівненського апеляційного суду – Полюхович О.І.,
з участю:
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
захисника – Солімчука А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Рівненського районного суду Рівненської області від 11 листопада 2024 року, –
ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського районного суду Рівненської області від 11 листопада 2024 року  ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
З матеріалів справи слідує, що 17 травня 2024 року о 20 год. 00 хв. на вул. Лісовій в с. Нова Любомирка Рівненського району Рівненської області водій ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом Hyundai Tucson, д.н.з. НОМЕР_1 , відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
В поданій апеляційній скарзі захисник Білоконь О.М. просить скасувати постанову суду та звільнити його від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, обмежившись усним зауваженням, а провадження у справі закрити. Вказує, що постанова місцевого суду є незаконною та необґрунтованою, її висновки не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки суд не дослідив належним чином одні обставини та неповно з`ясував інші, в тому числі не дослідив надані письмові та відео докази. Зазначає, що у зв`язку з наслідками бойових поранень він періодично має гіпертонічні кризи та мігренеподібний головний біль, що і трапилося в той вечір в с. Кам`яна Гора. Доводить, що не маючи при собі аптечки з необхідними ліками, будучи тактичним медиком-реаніматологом, він знає на практиці як швидко «збити» тиск у форс-мажорних обставинах – алкоголем в дозуванні 50-60 мл. 40-45%, тому купив в магазині вино та прийняв 200-250 мл., однак почуваючись не досить добре вирішив не їхати в Рівне, а лише відвезти тещу з сином до маршрутної зупинки, яка знаходиться близько 700 метрів від будинку, де до нього і під`їхали патрульні працівники поліції, яким він чесно зізнався, що в ролі екстрених ліків випив кружку вина. Наголошує, що він є Ветераном АТО, особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок війни, тому автомобіль для нього є не розкішшю, а реальним засобом пересування через наявність в нього поранень.
Заслухавши доводи ОСОБА_1 та захисника Солімчука А.М. на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, однією з підстав притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння визначається ст.266 КУпАП, Постановою Кабінету Міністрів України "Про затвердження порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проведення такого огляду" від 17 грудня 2008 року №1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 9 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858.
Відповідно до цих нормативних актів, оглядові підлягають лише водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного чи іншого сп`яніння, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення ґрунтуються на сукупності зібраних в справі та досліджених в судовому засіданні достатніх та достовірних доказах, яким дана правильна юридична оцінка, а саме:
- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого від проходження огляду ОСОБА_1 відмовився (а.с.3);
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно якого ОСОБА_1 від огляду відмовився. (а.с.3);
- відео файлами з нагрудної камери працівника поліції, яким зафіксовано факт керування ОСОБА_2 транспортним засобом (файл 0005А, час 00:20), відмови ОСОБА_1 від проходження встановленого огляду на місці та в медичному закладі (файл 0005А, час 03:20) та визнання ним факту вживання алкогольних напоїв (файл 0005А, час 01:10).
Зазначені вище докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі і сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, тому вони є належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування. 
Апеляційним судом не встановлено обставин, які б свідчили про упередженість дій працівників поліції стосовно ОСОБА_1 та порушень ними оформлення адміністративних матеріалів, що ставили б під сумнів його вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Жодних доказів порушення законодавства працівниками поліції (висновок службового розслідування, оскарження дій, рішення суду, тощо) до апеляційної скарги додано не було.
Таким чином дослідивши та проаналізувавши докази у справі, місцевий суд дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України, яким передбачено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а тому в діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Щодо доводів апеляційної скарги про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, то вони є безпідставними і не заслуговують на увагу.
Так, статтею 22 КУпАП передбачено, що при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.
Разом з тим, у примітці до цієї статті зазначено, що положення цієї статті не застосовуються до правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 121, частиною п`ятою статті 122, статтями 122-2, 122-4, частиною третьою статті 123, частинами другою - четвертою статті 126 та статтею 130 цього Кодексу (відповідно до змін, внесених Законом №1231-ІХ від 16 лютого 2021 року).
Отже, застосування норми ст.22 КУпАП до осіб, які вчинили адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, не допускається, в тому числі із врахуванням обставин вчиненого адміністративного правопорушення та особи правопорушника.
Отже, адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік накладене на ОСОБА_1 відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП та є безальтернативним, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст.23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Таким чином, доводи наведені в апеляційній скарзі про звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП, не заслуговують на увагу.
Стягнення суддею накладене з врахуванням положень ст.33, ст.38 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.
Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.
На підставі наведеного та керуючись ст.6 ЄКПЛ, 294 КУпАП, суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Рівненського районного суду Рівненської області від 11 листопада 2024 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а його апеляційну скаргу – без задоволення. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду                         О.І. Полюхович