ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 759/6469/24                                                            Суддя (судді) першої інстанції: Горбенко Н.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  05 грудня 2024 року                                                                                      м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                                        Кучми А.Ю., 
суддів                                                            Аліменка В.О., Безименної Н.В.
за участю секретаря                                         Островської О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 липня 2024 року (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-
В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову винесену тимчасово виконуючого обов`язків ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 №398 від 21.03.2024, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 5  100 грн за ч.2 ст.210-1 КУпАП.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач має фактично відстрочку від призову на війскову службу під час мобілізації на строк проведення мобілізації, тобто має бронювання на підставі наказу Міністерства економіки України №6208 від 28.06.2023, повідомлення про бронювання військовозобов`язаного, витягу з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного, який працює на посаді начальника відділу агропромислового розвитку управління соціально - економічного розвитку територій в Старобільської районної державної адміністрації Луганської області (категорія «Б»). Під час розгляду виконуючим обов`язків ІНФОРМАЦІЯ_2 справи про адміністративне правопорушення, всі зауваження та порушення норм, строків залишились не почутими та постановою №398 від 21.03.2024 позивача визнано винним та притягнуто до відповідальності за порушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 5  100 грн. Вважає, що постанову про притягнення до адміністративної відповідальності винесена на підставі матеріалів, складених та розглянутих з істотним порушенням вимог КУпАП, у зв`язку з чим є правові підстави для скасування оскаржуваної постанови як протиправної та закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Крім того в резолютивній частині оскаржуваної постанови, вказані прізвище, ім`я та по-батькові зовсім сторонньої особи, натомість там відсутні прізвище, ім`я та по батькові позивача. Звертає увагу, що притягнення до адміністративної відповідальності відбулося поза межами строку накладення адміністративного стягнення встановленого ч. 1 ст. 38 КУпАП.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на правомірність та законність спірної постанови, дотримання процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення, а також наявність достатніх доказів, що підтверджуються факт вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення. Відповідач зазначив, що твердження позивача про наявність бронювання є неправдивими, оскільки бронювання відбулось з порушенням і є недійсним.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, не з`ясовано усіх обставин у справі, що мають значення для справи. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що протокол №672 про вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП було озвучено не керівником ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме молодшим офіцером ОСОБА_3 . У зв`язку з тим, що відповідно до витягу з наказу Мінекономіки про бронювання військовозобов`язаного, наказ Мінекономіки №6208 від 28.06.2023 ОСОБА_1 має відстрочку від призову «бронювання» - ним не було скоєно будь-якого адміністративного правопорушення, так і триваючого адміністративного правопорушення, зокрема і отримання повістки на відправлення «бойова». Також, звертає увагу на те, що ОСОБА_1 - офіційно працевлаштований, жодних повісток до Старобільської районної державної адміністрації Луганської області не надходило, звернень до керівництва про вручення повісток до працевлаштованих не відбувалось, як і не відбувалось прибуття будь-якого ТЦК та СП або працівників Національної поліції України до Старобільської районної державної адміністрації Луганської області.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню.
Згідно з ст. 317 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує його та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач, ІНФОРМАЦІЯ_4 , є військовозобов`язаний та перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 , пройшов лікарську комісію як кандидат для проходження військової служби та визнаний придатним до військової служби. 
06.01.2023 пройшов співбесіду як кандидат для призову на військову службу до лав ЗСУ.
13.01.2023 позивач отримав повістку під особистий підпис на 23.01.2023, але в зазначений час та день не з`явився, шо підтверджується рапортом офіцера мобілізаційного відділення.
Позивач неодноразово викликався до ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом направлення листів та смс повідомлень, телефонних дзвінків але він виклики ігнорував.
07.06.2023 було направлено лист позивачу про виклик його на 16.06.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , але позивач не з`явився, причин неприбуття не повідомив.
20.07.2023 позивач відмовився їхати до військової частини НОМЕР_1 , та відмовився ставити підпис про отримання повістки, про виклик його на 20.07.2023 для призову на військову службу за мобілізацією до лав ЗСУ, про що складено Акт про відмову в отримані повістки та текст повістки зачитаний йому в голос в присутності свідків. Позивач покинув 20.07.2023 приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_1 14.03.2024 був виявлений та доставлений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_6 , оскільки перебував у розшуку як особа яка ухиляється від призову на військову службу, і в той же день був складений протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення.
За результатами розгляду адміністративної справи 21.03.2024 відносно ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративного правопорушення винесена постанова № 398 від 21.03.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 5  100,00 гривень на користь держави.
Позивач був присутнім при розгляді справи та отримав копію постанови № 398 від 21.03.2024, що підтверджується його підписом.
Відповідач стверджує про те, що станом на 21.03.2024 позивач належним чином оформлені документи про відстрочку не надав.
Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач за захистом своїх порушених прав та законних інтересів звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні постанови відповідач діяв в межах чинного законодавства, що підтверджується дослідженими судом доказами.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно з пунктом першим статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Положеннями частини 2 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність зокрема за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період. Об`єктивною стороною вказаного правопорушення є порушення військовозобов`язаними чи призовниками правил військового обліку, неявка їх на виклик до військового комісаріату без поважних причин в особливий період.
На виконання ст. 254 КУпАП України про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 256 КУпАП України у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
Докази, надані сторонами по справі, мають бути належним чином досліджені судом із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст. 283 КУпАП України розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
У силу вимог статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Поряд з цим, відповідно до приписів ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
На момент розгляду вказаної адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Абзацом 5 статті 1 Закону № 3543-XII визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Статтею 22 Закону № 3543-XII визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Так, зокрема, відповідно до ч. 3, 5 статті 22 Закону № 3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з п. 2 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням.
Згідно вимог ст. ст.1, 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».
Відповідно до пп. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком № 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» на загальному військовому обліку перебувають резервісти, а також військовозобов`язані, які не заброньовані за центральними та місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і закладами освіти незалежно від підпорядкування і форми власності на період мобілізації та на воєнний час.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України: які досягли 27-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників.
Відповідно до статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Крім того, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Статтею 1 означеного Закону визначено, що мобілізацією є комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Частинами п`ятою та шостою статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.
Відповідно до пункту 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема, 1) організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; 2) здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; 3) виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку; 4) організовують оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів про їх виклик до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, приписки до призовної дільниці, взяття на військовий облік, призначення на особливий період, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів і забезпечують здійснення контролю за їх прибуттям.
Статтею 235 КУпАП визначено, що адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Виходячи з наведених правових норм, в контексті спірних правовідносин, визначальним для кваліфікації дій позивача як порушення правил військового обліку, є факт його неявки до ІНФОРМАЦІЯ_6 20.07.2023 о 16-00 годині за повісткою, отриманою цього ж дня об 11 год 20 хв.
При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що норми діючого законодавства вимагають, щоб повістка була вручена особисто і підписана особою, якій вона призначена.
Форма розписки та її зміст визначені в Додатку 11 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, згідно з яким повістка має відривну частину розписку про те, що повістка про виклик у визначений час до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, одержана певним громадянином із засвідченням його особистим підписом.
Інші форми запрошення, сповіщення про необхідність явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки законодавцем не встановлені.
У разі відмови від підписання повістки посадовою особою територіального центру комплектування та соціальної підтримки у присутності свідків складається акт про відмову від отримання.
Як вбачається з матеріалів справи, повістка від 20.07.2023 на ім`я позивача не містить підпису останнього про її отримання (а.с.50).
Проте у матеріалах справи наявний акт від 20.07.2023 про відмову в отриманні позивачем повістки, складений у присутності свідків (а.с.46).
Позивач власноруч написав заяву про те, що він відмовляється від отримання повістки.
21.03.2024 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 була винесена постанова про адміністративне правопорушення № 398 відносно військовозобов`язаного ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП за порушення вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в період дії правового режиму особливого періоду.
Відповідач вказує, що ОСОБА_1 , був належним чином повідомлений про явку до ІНФОРМАЦІЯ_1 , для призову на військову службу за мобілізацією, але в зазначений день не з`явився, причин неприбуття не повідомив, що підтверджується рапортом офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим порушив Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Зокрема ОСОБА_1 перебував у розшуку як особа яка ухиляється від призову на військову службу.
14.03.2024 ОСОБА_1 був виявлений та доставлений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_6 , оскільки перебував у розшуку, і в той же день був складений протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення.
За результатами розгляду адміністративної справи 21.03.2024 відносно ОСОБА_1 про вчинення ним адміністративного правопорушення відносно ОСОБА_1 винесена постанова № 398 від 21.03.2024 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу 5  100 гривень на користь держави.
Позивач був присутнім при розгляді справи та отримав копію постанови № 398 від 21.03.2024, що підтверджується його підписом, станом на 21.03.2024 року. Позивач належним чином оформлені документи про відстрочку не надав.
Разом із тим, колегія суддів вказує, що постанова про адміністративне правопорушення № 398 від 21.03.2024 не стосується позивача, оскільки в резолютивній частині даної постанови вказано: «накласти на громадянина (ку) ОСОБА_4 штраф у розмірі 5  100 грн», тобто оскаржувану постанову винесено щодо іншої особи, будь-яких ідентифікаторів (окрім прізвища, ім`я, по-батькові, що містяться у вступній частині постанови), які б дозволили визначити, що саме на позивача накладено штраф дана постанова не містить.
Тобто постанова не відповідає вимогам законодавства, оскільки не містить всі елементи, що повинні міститися в постанові відповідно до ст. 283 КпАП України, а саме в резолютивній частині постанови зазначено прізвище, ім`я, по-батькові іншої особи, ніж позивача.
Колегія суддів звертає увагу, що ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2024 зобов`язано Міністерство економіки України надати Шостому апеляційному адміністративному суду інформацію з усіма належними доказами на її підтвердження щодо наявності у ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , номер військово-облікової спеціальності (профіль) 901, військове звання «солдат», що працює у Старобільській районній державній адміністрації Луганської області на посаді (за професією) начальника відділу агропромислового розвитку управління соціально-економічного розвитку територій (категорія «Б»)) бронювання (відстрочки) від призову на військову службу під час мобілізації, дати з якої його (її) було надано та документів, на підтвердження даних обставин. 
На виконання даної ухвали Міністерство економіки України направило до суду лист з додатками №2701-10/75769-05 від 23.10.2024, в якому зазначено наступне.
В умовах правового режиму воєнного стану бронювання військовозобов`язаних здійснюється у порядку бронювання військовозобов`язаних під час воєнного стану (далі - Порядок), затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.2023 № 76 «Деякі питання реалізації положень Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та на воєнний час» (зі змінами). 
Відповідно до пункту 11 Порядку, листа Генерального штабу Збройних Сил України, Мінекономіки видано наказ від 22.06.2023 № 6208 «Про бронювання військовозобов`язаних за Луганською обласною військовою адміністрацією, Старобільською районною військовою адміністрацією Луганської області, Старобільською міською військовою адміністрацією Старобільського району Луганської області, Старобільською районною радою Луганської області» (далі - наказ). 
Заброньованому згідно з пунктом 1 цього наказу військовозобов`язаному ОСОБА_1 (№ 12 у списку) надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на строк проведення мобілізації. 
На виконання пункту 12 Порядку з метою оформлення військовозобов`язаним відстрочок Мінекономіки листом від 24.06.2023 № 2706-09/30681-03 копію наказу надіслало Генеральному штабу Збройних Сил України та Луганській обласній військовій адміністрації. 
Генеральний штаб Збройних Сил України (СБУ, Служба зовнішньої розвідки) доводить зазначене рішення до відома відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (відповідного підрозділу Центрального управління та/або регіональних органів СБУ, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки). 
Орган державної влади, інший державний орган, орган місцевого самоврядування, підприємство, установа і організація видає військовозобов`язаному витяг із зазначеного рішення за формою згідно з додатком 3 до Порядку.
Витяг, завірений підписом керівника та печаткою (у разі її наявності) відповідного органу державної влади, іншого державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи чи організації, є документом, що підтверджує надання військовозобов`язаному відстрочки.
Вищевикладене підтверджує доводи позивача, що він є заброньованим.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, при цьому при притягненні позивача до адміністративної відповідальності, особа, яка винесла оскаржувану постанову діяла протиправно, без врахування всіх обставини справи, дійшла необґрунтованого висновку про накладення адміністративного стягнення всупереч до вимог чинного законодавства, тому постанова винесена тимчасово виконуючого обов`язків ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 №398 від 21.03.2024, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 5  100 грн за ч.2 ст.210-1 КУпАП є протиправною та підлягає скасуванню.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, враховуючи задоволення позовних вимог, колегія суддів дійшла до висновку про стягнення на користь позивача суму сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги відповідно до приписів ч.1 ст.139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - задовольнити.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 липня 2024 року - скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1  - задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову тимчасово виконуючого обов`язків ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником №398 від 21.03.2024, якою ОСОБА_1  було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 5  100 грн за ч.2 ст.210-1 КУпАП та закрити провадження у справі.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1  ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір сплачений за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 1  515,60 грн (одна тисяча п`ятсот п`ятнадцять гривень 60 коп.).
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови виготовлено 05.12.2024.
Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 

                                                                                                                          В.О. Аліменко

                                                                                                              Н.В. Безименна