ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/3569/24                                                      Головуючий у 1 інстанції - Клопот С.Л.
                                                                                                   Суддя-доповідач - Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  18 грудня 2024 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                              Василенка Я.М.,
суддів                                        Кузьменка В.В., Оксененка О.М., 
                                                            
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
                                                                                                        В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Чернігівській області щодо непризначення, ненарахування та невиплати ОСОБА_1 надбавки за службу в умовах режимних обмежень у період з 01.12.2014 по 31.03.2015 в розмірі 15%, у період з 01.04.2015 по 19.05.2016 в розмірі 10%, у період з 09.12.2016 по         31.01.2017 в розмірі 10%, у період з 11.11.2017 по 22.12.2021 в розмірі 10%, у період з 21.06.2022 по 13.03.2023 в розмірі 10%;
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Чернігівській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за службу в умовах режимних обмежень у період з 01.12.2014 по 31.03.2015 в розмірі 15%, у період з 01.04.2015 по 19.05.2016 в розмірі 10%, у період з 09.12.2016 по 31.01.2017 в розмірі 10%, у період з 11.11.2017 по 22.12.2021 в розмірі 10%, у період з 21.06.2022 по 13.03.2023 в розмірі 10%;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Чернігівській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 01.11.2017.
- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 01.11.2017.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 позов задоволено. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням Головне управління Національної поліції в Чернігівській області звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині зобов`язання Головного управління Національної поліції в Чернігівській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за службу в умовах режимних обмежень у період з 01 грудня 2014 року по 31 березня 2015 року в розмірі 15%, у період з 01 квітня 2015 року по 19 травня 2016 року в розмірі 10%, у період з 09 грудня 2016 року по 31 січня 2017 року в розмірі 10%, у період з 11 листопада 2017 року по 22 грудня 2021 року в розмірі 10%, у період з 21 червня 2022 року по 13 березня 2023 року в розмірі 10%, та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні даних позовних вимог відмовити.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що з 07.07.2014 по 13.03.2023 позивач проходив службу в органах МВС, а в подальшому в Національній поліції України. 13.03.2023 відповідно до наказу начальника ГУНП в Чернігівській області №100 о/с (по особовому складу) за пунктом 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліції» був звільнений з посади слідчого СВ Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області в званні капітана.
В подальшому, у зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України та введенням на території України військового стану, 21.07.2023 на підставі Указу Президента України №255/2023 був мобілізований до лав Збройних Сил України та розпочав проходити службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрільця.
08.02.2024 позивачем було направлено до ГУНП в Чернігівській області запит.
Згідно отриманої відповіді вих. №10зі/124/48/13/01/2024 від 14.02.2024 було встановлено, що у період з грудня 2014 року по квітень 2015 року розпорядженням ІНФОРМАЦІЯ_1 № 183д від 12.12.2014 позивачу було надано допуск до державної таємниці за формою два. У період з квітня 2015 року по вересень 2023 року розпорядженням ІНФОРМАЦІЯ_1 № 79д від 01.04.2015 було надано допуск до державної таємниці за формою три. У вересні 2023 року розпорядженням ІНФОРМАЦІЯ_1 № 173д від 25.09.2023 було скасовано допуск до державної таємниці.
Відповідно до відповіді на запит вих. №21/П-14зі від 14.02.2024 позивач дізнався, що йому здійснювалась виплата надбавки за службу в умовах режимних обмежень в наступні періоди:
-  з 20.05.2016 по 08.12.2016 наказом ГУНП в Чернігівській області від 20.05.2016 № 88 о/с в розмірі 10%;
-  з 01.02.2017 по 10.11.2017 наказом ГУНП в Чернігівській області від 03.03.2017 № 57 о/с в розмірі 10%;
-  з 23.12.2021 по 20.06.2022 наказом ГУНП в Чернігівській області від 23.12.2021 № 510 о/с в розмірі 10%.
Позивач, вважаючи свої права порушеними, звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що оскільки особа отримала, у встановленому порядку, допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер умов її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, про що видати відповідний розпорядчий документ, а тому факт невиплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень не є і не може бути свідченням невиконання роботи, пов`язаної з доступом до державної таємниці. За вказаних обставин, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. Також, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що позивачу протиправно ненараховано та невиплачено індексацію грошового забезпечення з 01.06.2016 по 01.11.2017. 
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 в частині зобов`язання ГУНП в Чернігівській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за службу в умовах режимних обмежень у період з 01.12.2014 по 31.03.2015 в розмірі 15%, у період з 01.04.2015 по 19.05.2016 в розмірі 10%, у період з 09.12.2016 по 31.01. 2017 в розмірі 10%, у період з 11.11.2017 по 22.12.2021 в розмірі 10%, у період з 21.06.2022 по 13.03.2023 в розмірі 10% та вважає його таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що наявність допуску та доступу до державної таємниці не є автоматичною підставою для встановлення надбавки за службу в умовах режимних обмежень, бо такими підставами є постійна робота з відомостями, що становлять державну таємницю і відповідний мотивований рапорт керівника відокремленого підрозділу органу поліції. Отже, оскільки до відповідача не надходив мотивований рапорт, погоджений з режимно-секретним органом, який відповідно до вимог законодавства є підставою для видачі наказу про встановлення надбавки за роботу в умовах режимних обмежень, у відповідачів були відсутні підстави для підготовки наказу про встановлення позивачу надбавки за службу в умовах режимних обмежень за оспорюваний позивачем період.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зазначене узгоджується з позицією, викладеною в п.13.1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, відповідно до якого у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Отже, оскільки апелянт у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Чернігівській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 надбавку за службу в умовах режимних обмежень у період з 01 грудня 2014 року по 31 березня 2015 року в розмірі 15%, у період з 01 квітня 2015 року по 19 травня 2016 року в розмірі 10%, у період з 09 грудня 2016 року по 31 січня 2017 року в розмірі 10%, у період з 11 листопада 2017 року по 22 грудня 2021 року в розмірі 10%, у період з 21 червня 2022 року по 13 березня 2023 року в розмірі 10%, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Як вірно було встановлено судом першої інстанції, починаючи з грудня 2014 року по вересень 2023 року позивач мав допуск та доступ до додержавної таємниці, постійно працював з відомостями, що становлять державну таємницю, перебуваючи на посадах в ГУНП в Чернігівській області, тому мав право на отримання надбавки за службу в умовах режимних обмежень, яка виплачувалась не за ввесь період роботи з відомостями, що становлять державну таємницю, у зв`язку з ненадання керівником рапорту про встановлення мені надбавки за службу в умовах режимних обмежень до режимно-секретного відділу.
Так, 17.10.2014 наказом УМВС України в Чернігівській області №301 о/с від 17.10.2014 позивач був призначений на посаду слідчого СВ Чернігівського РВ УМВС України в Чернігівській області.
З грудня 2014 року по квітень 2015 року розпорядженням ІНФОРМАЦІЯ_1 № 183д від 12.12.2014 позивачу було надано допуск до державної таємниці за формою два (для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "цілком таємно" та "таємно").
З квітня 2015 року по вересень 2023 року розпорядженням ІНФОРМАЦІЯ_1 № 79д від 01.04.2015 року позивачу було надано допуск до державної таємниці за формою три. (для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності "таємно").
Згідно до ст. 40 КПК України слідчий уповноважений:
2) проводити слідчі (розшукові) дії та негласні слідчі (розшукові) дії у випадках, встановлених цим Кодексом;
3) доручати проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій відповідним оперативним підрозділам;
5) звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій;
Відповідно до посадової інструкції на позивача як на слідчого покладалось проведення НСРД у випадках, встановлених КПК України, надання доручень відповідним оперативним підрозділам на проведення НСРД та здійснення контролю за їх виконанням, дотримання вимог режиму секретності при роботі з матеріалами НСРД.
Під час обіймання посади слідчого та здійснюючи розслідування кримінальних проваджень кожного місяця позивач готував клопотання на проведення НСРД, надавав доручення на проведення НСРД, знайомився з результатами проведення НСРД та здійснював іншу технічну роботу пов`язану із опрацюванням секретної документації. Підготовка вищевказаних документів вимагає наявності допуску до державної таємниці. Підготовка вказаних документів не передбачає попереднього їх погодження з керівниками, а тому так як дані документи є секретними деякі керівники не мали до них доступу, в зв`язку з чим мотивовані рапорти про здійснення доплати за роботу в умовах режимних обмежень могли не подаватись.
У період часу з 10.11.2017 по 15.02.2021 позивач обіймав посаду начальника відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості СВ ЧВП ГУНП в Чернігівській області, на яку був призначений наказом ГУНП в Чернігівській області №296 о/с від 10.11.2017 (згідно витягу з послужного списку).
Згідно до ч. 2 ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений:
3) ознайомлюватися з матеріалами досудового розслідування, давати слідчому письмові вказівки, які не можуть суперечити рішенням та вказівкам прокурора;
5) погоджувати проведення слідчих (розшукових) дій та продовжувати строк їх проведення у випадках, передбачених цим Кодексом;
6) здійснювати досудове розслідування, користуючись при цьому повноваженнями слідчого;
7) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.
Крім того, відповідно до типової посадової інструкції начальника вказаного відділення крім повноважень передбачених КПК України на позивача покладались наступні обов`язки:
- організація на забезпечення взаємодії слідчих з оперативними підрозділами при здійсненні ними негласних слідчих (розшукових) дій, є відповідальним за надання методичної та практичної допомоги в оформленні документації та організації проведення НСРД у відділі;
- перевірка якості і своєчасності виконання письмових доручень слідчих про проведення негласних слідчих (розшукових) дій працівниками відповідних оперативних підрозділів, узагальнення результатів цієї роботи.
- заслуховування на оперативних нарадах звіти співробітників з питань виконання доручень слідчих щодо здійснення негласних слідчих (розшукових) дій, вжиття заходів щодо усунення недоліків на цьому напрямі діяльності.
На виконання вищенаведених повноважень, позивач здійснював самостійне розслідування кримінальних правопорушень при цьому здійснював роботу з підготовки таємних документів на проведення НСРД, крім того надавав практичну допомогу слідчим відділення у підготовці таємних документів на проведення НСРД.
Відповідно до статті 59 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон №580-VIII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Статтею 94 Закону №580-VIII передбачено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.
Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських(далі Порядок №360), пунктом 3 якого установлено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Суспільні відносини, пов`язані з віднесенням інформації до державної таємниці, засекречуванням, розсекречуванням її матеріальних носіїв та охороною державної таємниці, регулює Закон України від 21.10.1994 №3855-ХІІ «Про державну таємницю» (далі Закон №3855-ХІІ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до визначення, наведеного в статті 1 Закону №3855-ХІІ, допуск до державної таємниці - оформлення права громадянина на доступ до секретної інформації; доступ до державної таємниці - надання повноважною посадовою особою дозволу громадянину на ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, або ознайомлення з конкретною секретною інформацією та провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, цією посадовою особою відповідно до її службових повноважень.
Державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації мають право провадити діяльність, пов`язану з державною таємницею, після надання їм Службою безпеки України спеціального дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею (стаття 20Закону №3855-ХІІ).
Відповідно до статті 22 Закону №3855-ХІІ залежно від ступеня секретності інформації встановлюються такі форми допуску до державної таємниці: форма 1 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "особливої важливості", "цілком таємно" та "таємно"; форма 2 - для роботи з секретною інформацією, що має ступені секретності "цілком таємно" та "таємно"; форма 3 - для роботи з секретною інформацією, що має ступінь секретності "таємно", а також такі терміни дії допусків: для форми 1 - 5 років; для форми 2 - 7 років; для форми 3 - 10 років.
Допуск до державної таємниці надається дієздатним громадянам України віком від 18 років, які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-технічної діяльності або навчання, органами Служби безпеки України після проведення їх перевірки. Порядок надання допуску до державної таємниці визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини першої статті 26 Закону №3855-ХІІ переоформлення громадянам допуску додержавної таємниці здійснюється: у разі закінчення терміну дії допуску до державної таємниці за необхідності подальшої роботи з секретною інформацією; у разі необхідності підвищення чи зниження громадянину форми допуску для роботи із секретною інформацією вищого чи нижчого ступеня секретності; у разі необхідності проведення додаткової перевірки, пов`язаної з можливим виникненням обставин, передбачених пунктами 2 і 4 частини першої та частиною другою статті 23 цього Закону.
Відповідно до частини другої цієї статті скасування раніше наданого допуску до державної таємниці здійснюється органами Служби безпеки України у разі виникнення або виявлення обставин, передбачених статтею 23 цього Закону, або після припинення громадянином діяльності, у зв`язку з якою йому було надано допуск, втрати ним громадянства або визнання його недієздатним на підставі інформації, здобутої органами Служби безпеки України або отриманої від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій.
Згідно із статтею 27 Закону №3855-ХІІ доступ до державної таємниці надається дієздатним громадянам України, яким надано допуск до державної таємниці та які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково- дослідної діяльності або навчання.
Рішення про надання доступу до конкретної секретної інформації (категорії секретної інформації) та її матеріальних носіїв приймають керівники державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, у яких виконуються роботи, пов`язані з державною таємницею, або зберігаються матеріальні носії секретної інформації.
Керівники державних органів, за винятком осіб, передбачених частиною шостою цієї статті, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій доступ до державної таємниці у сфері, що стосується діяльності державного органу, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, отримують за посадою після надання їм допуску до державної таємниці за відповідною формою.
Відповідно до статті 30 Закону №3855-ХІІ, у разі коли за умовами своєї професійної діяльності громадянин постійно працює з відомостями, що становлять державну таємницю, йому повинна надаватися відповідна компенсація за роботу в умовах режимних обмежень, види, розміри та порядок надання якої встановлюються Кабінетом Міністрів України.
На виконання зазначених вимог законодавства Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від15.06.1994 №414, якою затверджено Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці (далі Положення).
Згідно із пунктом 2 Положення особам, які працюють в умовах режимних обмежень, крім працівників режимно-секретних органів, установлюється надбавка до посадових окладів (тарифних ставок), заробітної плати (у разі визначення законом її розміру) залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "особливої важливості", - 20 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "цілком таємно", - 15 відсотків; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності "таємно", - 10 відсотків.
Такими, що постійно працюють з відомостями, що становлять державну таємницю, вважаються особи, які за своїми функціональними обов`язками або на час виконання робіт згідно з укладеними договорами займаються розробленням, виготовленням, обліком, зберіганням, використанням документів, виробів та інших матеріальних носіїв державної таємниці, приймають рішення з цих питань або здійснюють постійний контроль за станом захисту державної таємниці (пункт 5 Положення).
Згідно із пунктом 6 Положення персональний склад осіб, які працюють в умовах режимних обмежень, та розмір надбавки визначаються керівником відповідного органу законодавчої, виконавчої та судової влади, органу прокуратури, інших органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, де працюють ці особи.
Надбавка до посадових окладів (тарифних ставок), заробітної плати (у разі визначення законом її розміру) виплачується лише за наявності дозволу на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, наданого відповідно до законодавства про державну таємницю.
Умови, за яких державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації можуть отримати дозвіл на провадження діяльності, пов`язаної з державною таємницею, встановлено у статті 20 Закону №3855-ХІІ.
Таким чином, з аналізу наведених норм права вбачається, що надання допуску до державної таємниці передбачає визначення необхідності роботи громадянина із секретною інформацією. Зокрема, така необхідність виникає, якщо виконання службових/посадових обов`язків вимагає доступу додержавної таємниці.
Тобто, якщо обсяг функціональних обов`язків за певною посадою, зокрема в державному органі, передбачає, що під час їх виконання в особи виникне чи може виникнути необхідність доступу додержавної таємниці (як-от ознайомлення з документами та/чи іншими матеріальними носіями інформації, засекреченими у встановленому законодавством порядку), така особа з огляду на таку службову необхідність повинна отримати у встановленому порядку допуск до державної таємниці відповідної форми, яка відповідно до статті 22 Закону № 3855-ХІІ залежить від ступеня секретності.
Відсутність у посадової особи допуску до державної таємниці (встановленої форми) унеможливлює виконання нею посадових обов`язків, відтак і саме перебування на посаді, яка за обсягом покладених на неї завдань вимагає доступу до державної таємниці і умовою призначення на яку (перебування на якій) є наявність/необхідність оформлення допуску до державної таємниці.
Робота в умовах режимних обмежень покладає на особу, якій у встановленому порядку надано допуск до державної таємниці встановленої форми, певні зобов`язання та обмеження. Якщо така робота зумовлена виконанням професійних обов`язків (зокрема за відповідною посадою у державному органі), це означає, що в умовах режимних обмежень особа працює постійно, у зв`язку із чим у неї відповідно до статті 30 Закону №3855-ХІІ виникає право на отримання компенсації.
За змістом пункту 2 Положення компенсація надається у виді надбавок до посадових окладів (тарифних ставок) у відсотковому відношенні, розмір якого залежить від ступеня секретності інформації, до якої оформлено допуск. Зокрема, за допуск до відомостей та їх носіїв, що мають ступінь секретності «цілком таємно» встановлюється надбавка 15%.
Виплата надбавки у відповідному розмірі до посадового окладу особі, яка працює в умовах режимних обмежень, здійснюється на підставі наказу керівника відповідного органу, у якому особа працює/проходить службу. Водночас умови, за яких особа має право на отримання такої надбавки, а також її розмір визначають Закон №3855-ХІІ та прийняте урядом на його виконання Положення.
Підсумовуючи наведене, положення статті 30 Закону №3855-ХІІ, пунктів 2,5 Положення дають підстави вважати, що необхідною умовою отримання компенсації у зв`язку з виконанням робіт, які передбачають доступ до державної таємниці, є наявність в особи допуску додержавної таємниці (на підставі якого надається доступ до державної таємниці), а також виконання робіт/завдань та/ або посадових обов`язків, які вимагають доступу до державної таємниці чи з огляду на поставлені завдання передбачають виникнення необхідності у такому доступі.
Якщо особа отримала, у встановленому порядку, допуск до державної таємниці, працює, зокрема, в державному органі, і характер умов її праці, з огляду на займану посаду, передбачає режимні обмеження, пов`язані з доступом до державної таємниці, керівник відповідного органу зобов`язаний призначити їй надбавку у розмірі, визначеному Положенням, про що видати відповідний розпорядчий документ.
Факт невиплати надбавки за роботу в умовах режимних обмежень не є і не може бути свідченням невиконання роботи, пов`язаної з доступом до державної таємниці.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі№ 802/74/15-а.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивач мав право на отримання надбавки за службу в умовах режимних обмежень, в силу посадових обов`язків, виконання яких пов`язане з наявністю доступу до державної таємниці, у наступні періоди за які виплата надбавки не здійснювалася, а саме:
-          за період часу з 01 грудня 2014 року по 31 березня 2015 року в розмірі 15%, оскільки мав допуск за формою 2;
-          за період часу з 01 квітня 2015 року по 19 травня 2016 року в розмірі 10%, оскільки мав допуск за формою 3;
-          за період часу з 09 грудня 2016 року по 31 січня 2017 року в розмірі 10%, оскільки мав допуск за формою 3;
-       за період часу з 11 листопада 2017 року по 22 грудня 2021 року в розмірі 10%, оскільки мав допуск за формою 3;
-          за період часу з 21 червня 2022 року по 13 березня 2023 року в розмірі, 10% оскільки мав допуск за формою 3.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що відповідачем було допущено вчинення протиправних дій щодо непризначення, ненарахування та невиплати ОСОБА_1 надбавки за службу в умовах режимних обмежень у період з 01.12.2014 по 31.03.2015 в розмірі 15%, у період з 01.04.2015 по 19.05.2016 в розмірі 10%, у період з 09.12.2016 по 31.01.2017 в розмірі 10%, у період з 11.11.2017 по 22.12.2021 в розмірі 10%, у період з 21.06.2022 по 13.03.2023 в розмірі 10%; у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. 
При цьому, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову в частині, що стосується надбавки за службу в умовах режимних обмежень, та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню.
Також, аналізуючи всі доводи учасників справи, судова колегія приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242-244, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                                          Василенко Я.М.
                                                     
Судді:                                                                                                    Кузьменко В.В.

                                                                                                              Оксененко О.М.