ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

09 жовтня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 340/1258/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Шлай А.В., Божко Л.А.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження   в місті Дніпрі  апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на странспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області 
на рішення Кіровоградського  окружного адміністративного суду   від 10.05.2024, (суддя суду першої інстанції  Науменко В.В.), прийняте за правилами письмового провадження  в м. Кропивницькому,  в адміністративній справі №340/1258/24  за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті   про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,  
УСТАНОВИВ:
          04.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
          Визнати протиправною та скасувати постанову серії ПШ №015003 від 31.10.2023 про застосування адміністративно-господарського штрафу до ОСОБА_1 ;
          Стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь ОСОБА_1 понесені витрати. 
          В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 10.10.2023 відповідач прийняв постанову №015003 від 31.10.2023 року про стягнення з ОСОБА_1 , як власника транспортного засобу, адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 грн за відсутність у водія під час перевезення вантажу ТТН, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Кіровоградський окружний адміністративний суд рішенням від 10.05.2024 задовольнив адміністративний позов ОСОБА_1 . Визнав протиправною та скасував постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 31.10.2023 №ПШ015003. Стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області (код ЄДРПОУ 39816845) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Державна служба України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не врахував, що посадовими особами Укртрансбезпеки було вжито всіх заходів для встановлення автомобільного перевізника, двічі відкладали розгляд справи, та лише з вини самого позивача були позбавлені можливості визначити, хто за умовами договору із замовником надає послугу перевезення вантажу.
Також, 09.07.2024  року на адресу Третього апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання позивача про закриття апеляційного провадження на підставі п. 2 ч. 2 ст. 305 КАС України.
Вказана заява обґрунтована посиланням на те, що апеляційна скарга підписана ОСОБА_2 на підтвердження повноважень якої долучено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, в якому зазначено про наявність у останньої права діяти в порядку самопредставництва без права на відмову, зміну, відкликання, визнання позову, відмову від апеляційних, касаційних скарги, укладення мирової угоди. Вказано, що інститут самопредставництва не передбачає обмежень у діях особи, яка представляє інтереси юридичної особи або суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до ч. 1,  ст. 55 КАС України, сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.
Юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.
Згідно ст. 59 КАС України, повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами довіреністю фізичної або юридичної особи; свідоцтвом про народження дитини або рішенням про призначення опікуном, піклувальником чи охоронцем спадкового майна.
Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (кваліфікованим електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.
Як вбачається з апеляційної скарги відповідача, остання підписана його представником ОСОБА_3 .
На підтвердження повноважень особи підписанта до апеляційної скарги, окрім витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, також було долучено довіреність Державної служби України з безпеки на транспорті від 15.12.2023 року № 16804/5.4.1/14-23 виданої на ім`я ОСОБА_2 , яку уповноважено представляти інтереси Державної служби України з безпеки на транспорт, її територіальних органів, її посадових осіб з усіма правами, що надані процесуальним законодавством України стороні, третій особі, представнику  сторони та третьої особи, у тому числі з правом оскарження судових рішень та сплати судових витрат, а також з правом засвідчення копій документів, що підтверджують повноваження представника, та з правом засвідчення копій документів, що подаються до суду, окрім права подання позовної заяви, визнання позову, відмови від позову, його відкликання або зміни, відкликання та відмови від апеляційних та касаційних скарги, досягнення примирення та мирових угод.
Довіреність дійсна до 31.12.2024 року.
Відтак, з огляду на вказані обставини справ та приписи КАС України, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підписана уповноваженим представником, в розумінні приписів 59 КАС України, що свідчить про безпідставність наведеного клопотання позивача та, як наслідок, відсутності підстав для його задоволення.
          Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відсутня інформація щодо ведення господарської діяльності позивачем.
Автомобіль марки DAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що рухався автомобільною дорогою М-14 "Одеса-Новоазовськ" 21 км+434м, був перевірений посадовими особами Укртрансбезпеки у рамках проведення рейдової перевірки. Серед документів, що було надано водієм для огляду, була відсутня ТТН на вантаж, що перевозився транспортним засобом. Водій транспортного засобу ОСОБА_4 , пояснив інспектору, що товарно-транспортну накладну йому не видавали, про що власноруч зробив запис в акті складеному за результатами перевірки - №АР016298 від 31.08.2023 року (а.с. 46). За вказане порушення передбачена відповідальність за статтею 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", абзац 3 частина 1 - перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених    статтями 39 і    48    цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Позивач зазначає, що не отримував повідомлення відповідача про розгляд справи на 10.10.2023 та на 31.10.2023 року, отже дату та час розгляду справи не був обізнаний, а тому відповідно був позбавлений права надати пояснення.
Справу відповідачем було розглянуто 31.10.2023 року. 
Постановою начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №015003 від 31.10.2023 за відсутність документів, перелік яких визначений    статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абзацом третім частини першої    статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", з ОСОБА_1 стягнуто адміністративно-господарський штраф у сумі 17 000,00     грн.
Не погоджуючись із вказаною постановою, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що сама по собі належність на праві власності автомобіля марки DAF, номерний знак НОМЕР_2 , позивачу не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності, передбаченої абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ, оскільки відповідач не надав належних, достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження того, що під час проведення рейдової перевірки 31.08.2023 ОСОБА_4 на належному позивачу на праві власності транспортному засобі перевозив вантаж у комерційних цілях, та що ОСОБА_1 є автомобільним перевізником у розумінні Закону №2344-ІІІ.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інтанції з огляду на наступне.
Відповідно до    статті 1 вказаного Закону    автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; пасажирські перевезення - перевезення пасажирів легковими автомобілями або автобусами
В силу вимог    статті 34 Закону України "Про автомобільний транспорт"           автомобільний перевізник повинен, зокрема, виконувати вимоги цього    Закону    та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Відповідно до частини сьомої статті 6 Закону № 2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю, вимоги до облаштування та технічного оснащення яких затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту.
Згідно з абзацом четвертим пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.
Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (далі - Положення №103) визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Так, Укртрансбезпека відповідно до підпунктів 2, 15 пункту 5 Положення №103 відповідно до покладених на неї завдань, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю.
Згідно з абзацом першим пункту 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України 02.12.2021 №1579-р Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби, реорганізувавши шляхом поділу відповідні міжрегіональні територіальні органи зазначеної Служби за переліком згідно з додатком.
Оцінюючи правомірність спірної постанови від 31.10.2023 №ПШ015003, суд зазначає таке.
За текстом статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Відповідно до статті 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
За текстом частини першої статті 34 закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.
Стаття 48 Закону №2344-ІІІ визначає перелік документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення. Так, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Частиною 2 даної статті визначено, що документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Згідно з частиною 3 статті 48 Закону №2344-ІІІ при оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити: дата і місце складання; вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення; вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті); транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто; пункти завантаження і розвантаження.
Пунктом 14 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі Порядок № 1567), передбачено, що рейдовою перевіркою (перевіркою на дорозі) є перевірка транспортних засобів автомобільних перевізників на всіх видах автомобільних доріг на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, зони габаритно-вагового контролю, інші об`єкти, що використовуються автомобільними перевізниками для забезпечення діяльності автомобільного транспорту) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Згідно з п. 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Як передбачає п. 20 Порядку №1567, виявлені під час перевірки порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму.
За приписами абзаців першого, другого пункту 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.
Відповідно до пункту 16 Порядку №1567 рейдова перевірка (перевірка на дорозі) може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки.
Згідно із пунктами 20, 21 Порядку №1567 виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. У разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.
Пунктами 25, 27 Порядку №1567 передбачено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності). У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
Фактичною підставою для притягнення позивача до відповідальності відповідно до абзацу третього частини першої статті 60 Закону №2344-ІІІ згідно оскаржуваної постанови стало: перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, а саме, відсутня товарно-транспортна накладна на вантаж або інший документ, передбачений Законом.
Такий висновок зроблено і в акті перевірки від 31.08.2023 №016298.
Водночас, аналіз вищенаведених положень законодавства дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, за порушення вимог статтей 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" покладається виключно на автомобільних перевізників, а не на власників транспортного засобу, яким перевозиться вантаж.
Аналогічна правова позиція висловлена Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постановах від 01 червня 2023 року та від 06 липня 2023 року у справах №640/39442/21 та №560/514/22 відповідно, а також від 23.08.2023 у справі №600/1407/22-а.
Така позиція узгоджується також із висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, висловленими у постанові від 16 жовтня 2020 року у справі №910/7554/19, в якій встановлено, що перевізником у спірних правовідносинах є товариство, яким отримано транспортний засіб на підставі укладеного договору суборенди, та яким вчинено порушення, що полягає у перевищенні транспортним засобом нормативно-вагових параметрів, яке встановлено внаслідок проведення Укртрансбезпекою габаритно-вагового контролю вантажного автомобіля.
Так, постановою начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №015003 від 31.10.2023 за відсутність документів, перелік яких визначений    статтею 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена абзацом третім частини першої    статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", з ОСОБА_1 стягнуто адміністративно-господарський штраф у сумі 17 000,00     грн.
Суд зазначає, що акт перевірки - це лише один із доказів, який повинен братися до уваги під час розгляду справи про адміністративне (чи інше) правопорушення. Чинним законодавством не визначено такий акт як єдиний доказ вчинення правопорушення перевізником. Даний документ є лише службовим документом, який підтверджує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації про виявлення порушень вимог чинного законодавства відповідними суб`єктами, однак наведені в акті обставини повинні бути підтвердженні іншими доказами.
Висновок відповідача про те, що перевізником виступає позивач, ґрунтується лише на тому, що автомобіль, яким здійснювалось перевезення, зареєстровано на ОСОБА_1 .
Між тим, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб, адже такі дані не завжди можуть співпадати.
Відповідний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 23.08.2023 у справі №600/1407/22-а.
Необхідно зауважити, що норми статті 16 Закону України "Про дорожній рух" надають право власнику автомобіля, або водію довіряти у встановленому порядку право користування і розпорядження приватним транспортним засобом іншій особі, яка має відповідне право на керування.
При цьому, факт передачі такого автомобіля в користування може бути підтверджено наявністю відповідного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та не вимагає від особи оформляти будь-які додаткові документи.
З акту перевірки від 31.08.2023 №016298 слідує, що на момент проведення перевірки транспортний засіб марки DAF, номерний знак НОМЕР_2 , був під керуванням водія ОСОБА_4 . При цьому доказів, що ОСОБА_4 перебуває у трудових відносинах із позивачем, матеріали справи не містять.
Водночас до матеріалів справи позивачем надано копію договору позички від 20.02.2022, відповідно до якого ОСОБА_1 передав ФОП ОСОБА_5 транспортний засіб марки DAF, номерний знак НОМЕР_2 у користування строком на 2 роки. 
Також, наданий договір про надання послуг перевезення №17/01/2023 від 17.01.2023, та копію ТТН від 30.08.2023, відповідно до якого саме ФОП ОСОБА_5 , а не позивач,  виступає перевізником вантажу. 
Відповідно до копії наказу  ФОП ОСОБА_5 №10 від 01.02.2012 ОСОБА_4 прийнятий на постійну роботу водієм автотранспортних засобів із посадовим окладом згідно із штатним розкладом. 
Згідно з копією наказу від 20.04.2020 №5, за водієм ОСОБА_4 закріплений вантажний автомобіль днз НОМЕР_3 , та причіп № НОМЕР_4 .
Отже, в даному випадку автомобільним перевізником виступає саме ФОП ОСОБА_5 ,  а не позивач.
Вдночас, сама по собі належність на праві власності автомобіля марки DAF, номерний знак НОМЕР_2 , позивачу не може бути підставою для притягнення позивача до відповідальності, передбаченої абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ.
Також, колегія суддів зазначає, що в разі коли посадовими особами Укртрансбезпеки під час розгляду справи не встановлено автомобільного перевізника на підставі належних документів, відповідач не має права притягати до відповідальності власника автомобіля, який не є перевізником, оскільки останній не є суб`єктом правопорушення в силу Закону. 
З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни чи скасування рішення суду в межах доводів апеляційних скарг - відсутні.
Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
                    Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області  - залишити без задоволення.
          Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 10.05.2024 в адміністративній справі № 340/1258/24  - залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко