КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 33/824/4422/2024                          
Справа № 753/15205/24                                        
Головуючий в суді І інстанції Коренюк А.М.
Доповідач в суді ІІ інстанції Кашперська Т.Ц.
 
П О С Т А Н О В А
Іменем   України
 
30 вересня 2024 року                                                                                 
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі судді Кашперської Т.Ц., з участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Морозова Олександра В`ячеславовича, розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дарницького районного суду м. Києва від 20 серпня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, 
 
в с т а н о в и в :
 
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 20 серпня 2024 року на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн., стягнуто судовий збір в сумі 605,60 грн.
 
ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності за те, що вона 30 липня 2024 року о 07:40, перебуваючи за адресою місця проживання АДРЕСА_1 , висловлювалась нецензурною лайкою до свого чоловіка ОСОБА_2 , чим вчинила домашнє насильство психологічного характеру та, як наслідок, правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
 
Не погоджуючись із даною постановою, ОСОБА_1 26 серпня 2024 року подала апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення, вона начебто висловлювалась нецензурною лайкою в бік свого чоловіка. Разом із тим, в протоколі прямо вказано, що свідків правопорушення немає, ніяких доказів зазначеним поліцейським звинуваченням в матеріалах справи немає. Єдиною підставою є заява її чоловіка. Проте в графі пояснень ОСОБА_1 прямо зазначила, що не згодна з його заявою, а тому не визнає ані обставин, про які йдеться в протоколі, ані звинувачень, які проти неї висунуті. В заяві ОСОБА_2 зазначено, що вона нібито вчинила психологічне насильство, яке полягало в погрозі розлученням або викликом поліції.  Проте вона не зловживає алкогольними напоями, оскільки піклується про дитину, а погроза розлученням та викликом поліції є абсурдними. ОСОБА_1 має право на розлучення і на звернення до поліції для захисту своїх прав та забезпечення безпеки. 
В постанові суду дійсно вірно зазначено, що між ними із чоловіком виникла сварка. Проте її розпочав ОСОБА_2 , який почав поводитись агресивно, в результаті чого вона і викликала поліцію. Проте замість її захисту працівник поліції притягнув без будь-яких підстав до відповідальності її, а не чоловіка. В письмових поясненнях чоловіка немає жодних посилань на докази його слів, тому брати їх за підставу для притягнення до відповідальності є невірним. Пояснення є лише формою встановлення обставин подій для подальшого збору відповідних доказів вчинення адміністративного правопорушення. Однак поліцією не збирались докази, а весь адміністративний матеріал містить лише нічим не обґрунтовані заяви чоловіка. 
Так, в формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства зазначено, що ОСОБА_1 начебто залякувала ОСОБА_2 , має алкогольну залежність. Проте ніяких доказів цього немає. В графі «що турбує потерпілу особу» він не зазначив жодної підстави для своїх стурбувань, або в чому полягає залякування, маніпуляції чи приниження, тобто посилання чоловіка голослівні.
При цьому під час виклику працівників поліції вона прямо зазначила, що знаходиться в небезпеці від домашнього насильства від чоловіка, який вже раніше його вчиняв, притягувався до відповідальності та продовжує вчиняти домашнє насильство щодо неї, але замість її захисту поліція захистила кривдника. Так, згідно постанови Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2022 року в справі № 753/10311/22 на ОСОБА_2 було накладено штраф за вчинення домашнього насильства, а листом Дарницького УП НП у м. Києві засвідчено її неодноразові звернення до поліції з приводу домашнього насильства з боку чоловіка. Про ці факти поліції було відомо ще до складання протоколу, проте вони були проігноровані, а замість захисту вона отримала штраф.
На підставі вищевикладеного просила скасувати постанову Дарницького районного суду м. Києва від 20 серпня 2024 року та закрити провадження в справі.
 
До апеляційної скарги ОСОБА_1 додано копію постанови Дарницького районного суду м. Києва від 19 листопада 2022 року в справі № 753/10311/22, якою визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн., а також копію листа Дарницького УП НП у м. Києві від 12 серпня 2024 року, згідно якого в період з 01 січня 2022 року до 08 серпня 2024 року у черговій частині поліції зареєстровано три повідомлення на спецлінію «102» від ОСОБА_1 , пов`язаних з сімейними конфліктами з чоловіком, який б`є її та кричить.
 
Від потерпілого ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу, в якій зазначено, що обставини події, викладені в апеляційній скарзі, не відповідають дійсності.
Пояснював, що з ОСОБА_1 він перебуває в шлюбі, від якого мають малолітню дитину ОСОБА_4 . До 30 липня 2024 року всі разом проживали за адресою АДРЕСА_1 , однак після вчинення в цей день ОСОБА_1 сварки та насильства в сім`ї, що виразилось в діях психологічного тиску на потерпілого (образи, погрози фізичною розправою від третіх осіб, нецензурна лайка) з метою приниження, подавлення волі та домінування над його особистістю, відносно останньої складено протокол та винесено терміновий заборонний припис. На даний час вона проживає в іншому місці, яке наразі невідоме. Дитина проживає з батьком. Зі слів потерпілого, останнім часом ОСОБА_1 зловживає спиртними напоями, внаслідок чого її психологічний стан є незадовільним. Від її неправомірних дій страждає не тільки потерпілий, а й малолітня дитина. Станом на сьогодні Дарницьким районним судом м. Києва розглядаються справи № 753/15072/24 про розірвання шлюбу та № 753/15600/24 про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини. 
Вважав постанову Дарницького районного суду м. Києва від 20 серпня 2024 року в справі № 753/15205/24, винесену відносно ОСОБА_1 правомірною і такою, що не підлягає скасуванню. 
На підставі вищевикладеного просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі постанову Дарницького районного суду м. Києва від 20 серпня 2024 року.
 
Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Морозова О.В., які подану апеляційну скаргу підтримали, підтвердили її доводи та просили її задовольнити, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
 
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
 
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
Cтаттею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
 
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе за умови наявності в її діянні складу адміністративного правопорушення, визначеного приписами ч. 1 ст. 9 КУпАП.
 
Складом правопорушення є наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням.
 
Ухвалюючи рішення про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції визнав доведеним те, що остання вчинила правопорушення, яке проявилось у вчиненні домашнього насильства психологічного характеру.
 
Дані обставини судом встановлені з протоколу про адміністративне правопорушення та заяви ОСОБА_2 , при цьому оцінка кожному доказу не надана, що викликає сумнів у здійсненні судом всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності.
 
За змістом ст. 254, 256 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом у якому фіксується сутність вчиненого правопорушення і лише який є підставою для подальшого провадження справи у суді. Для протоколу про адміністративне правопорушення передбачена як спеціальна його форма, так і вимоги, які регламентують його зміст, а саме: викладення об`єктивної сторони вчиненого адміністративної правопорушення із зазначенням усіх складових, які утворюють об`єктивну сторону цього правопорушення, в тому числі часу, місця і способу вчинення адміністративного правопорушення; зазначення обставин, які дають можливість характеризувати суб`єктивну сторону правопорушення, із зазначенням усіх її складових, необхідних для розгляду справи даних, зокрема щодо особи, яка притягається до відповідальності, потерпілих, свідків; фіксуються вчиненні процесуальні дії, у тому числі і ті, які гарантують забезпечення процесуальних прав особи, яка притягається до відповідальності. При розгляді справи службові особи, що здійснюють розгляд, повинні керуватися виключно даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення.
 
Наведене дає підстави стверджувати те, що підстави для складання протоколу про адміністративне правопорушення у відповідної службової особи виникають після вчинення адміністративного правопорушення, а також наявності даних, які вказують про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення в цілому та його об`єктивної сторони зокрема.
 
Згідно заяви ОСОБА_2 від 30 липня 2024 року, він проживає за адресою АДРЕСА_1 разом із своєю дружиною ОСОБА_1 30 липня 2024 року приблизно о 07:40 вчиняла дії психологічного характеру, погрожувала розлученням, викликала поліцію, прийшовши перед цим напідпитку.
 
Також 30 липня 2024 року ОСОБА_2 склав пояснення, згідно яких, 29 липня 2024 року, перебуваючи вдома з дитиною за місцем проживання, його дружина ОСОБА_1 прийшла додому з роботи близько 19:20 у стані алкогольного сп`яніння. Зробив їй зауваження на предмет її стану, вона з посмішкою відповіла, що їла виноград, на це він відреагував питанням «ти жартуєш?». Після цього ОСОБА_1 з дитиною пішла на дитячий майданчик. Він не став при дитині з`ясовувати, що і як на предмет її стану і поведінки, бо розумів, що буде сварка. Вранці близько 7:30 30 липня 2024 року, прокинувшись у кімнаті та почувши запах алкоголю, він зробив зауваження. Сів біля неї на диван, вона повернулася і почала лаятися та кричати, що він не дає їй спати, встала, почала гупати руками в стіну, кричати, як її це дістало. Близько 9 години ранку почала погрожувати поліцією, провокуючи вдома скандал, оскільки він не реагував, почала збирати речі свої та дитини, після чого зібрала дочку, сказавши, що забирає її з собою на роботу. Він прослідував до сусіднього будинку за ними, питаючи, коди вони все-таки йдуть. В будинку навпроти через арку її чекав якийсь чоловік, увійшовши з дитиною в під`їзд і тягнучи дочку за руку, кричала, що забирає її. Він встиг лише в цього чоловіка запитати номер квартири. Після цього він передзвонив дочці, вона сказала, що мама поруч, вони в квартирі у ОСОБА_6. Хвилин через 30 подзвонила дочка і сказала, що сама в квартирі з кішкою і їй страшно. Набравши свою дружину та запитавши, що вона робить, почув погрози з заявами про розлучення тощо. Спілкуючись далі з дочкою по телефону, почув, що дочка боїться кішку і не хоче бути там, а мама заборонила їй відчиняти. Знову і знову в період розмови з дочкою дзвонила дружина і постійно погрожувала поліцією, на що він відповів, що її дії неадекватні, дитина хоче додому. Близько 11:10 дружина прийшла додому без дочки, в цей час він продовжував розмовляти з дочкою, бо їй так було спокійніше. Прийшовши, дружина почала казати, що посадить його, викликає поліцію, а з ним розлучиться. Закрившись у ванній кімнаті, ОСОБА_1 різко почала плакати в трубку і кричати, що чоловік лізе до неї битися, на що він голосно сказав, щоб вона перестала брехати людям. ОСОБА_2 по телефону сказав дочці, що мама викликала поліцію, що він йде за нею і щоб вона відчиняла двері. Вийшов з під`їзду, де була донька, його дружина вже викликала поліцію і швидко прямувала до квартири, де залишила доньку. Забравши дитину, вони прийшли додому чекати поліцію. Побачивши це, його мати, яка проживає з ними і також все це чула і бачила, теж викликала поліцію. 
 
На а. с. 4 наявна копія термінового заборонного припису стосовно кривдника ОСОБА_1 серії АА № 427336, яким ОСОБА_1 заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою на 10 діб з 12:00 год. 30 липня 2024 року по 12:00 год. 09 серпня 2024 року.
 
На а. с 5 - 7 наявна копія форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, складена 30 липня 2024 року інспектором Хоменком О.С. щодо постраждалої особи ОСОБА_2 , кривдником зазначено ОСОБА_1 , у якій зазначено, що кривдник залякував, переслідував або погрожував постраждалій особі; кривдник має алкогольну залежність або зловживає алкогольними напоями; постраждалу особу турбує залякування, маніпулювання, приниження.
 
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
 
Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
 
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
 
Відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП настає виключно за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.
 
Таким чином, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього правопорушення є наявність наслідків у виді завдання чи можливості завдання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
 
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст. 173-2 КУпАП необхідно з`ясувати, чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
 
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
 
Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.
 
Отже, самі по собі погрози, про які потерпілий ОСОБА_2 зазначав у поясненнях та заяві від 30 липня 2024 року, не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
 
Разом із тим, судом першої інстанції під час розгляду справи залишено поза увагою, що у протоколі про адміністративне правопорушення серії ГП № 531633 всупереч вимогам ст. 256 КУпАП не зазначено повністю об`єктивну сторону правопорушення, оскільки відсутні дані про те, яка шкода могла бути чи була завдана потерпілому, і доказів завдання чи можливості завдання такої шкоди потерпілому ОСОБА_2 матеріали справи не містять. 
 
При цьому, викладаючи об`єктивну сторону правопорушення, працівниками поліції зазначено, що ОСОБА_1 висловлювалась нецензурною лайкою, хоча ані пояснення ОСОБА_2 , ані його заява від 30 липня 2024 року не містять посилань на такі дії ОСОБА_1 . В поясненнях ОСОБА_2 зазначено, що ОСОБА_1 погрожувала           розлученням та викликом поліції (а. с. 2).
 
Обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, нічим не підтверджуються, а заява ОСОБА_2 не містить даних про суспільно небезпечні наслідки, що є елементом об`єктивної сторони складу адміністративного правопорушення.
 
Апеляційний суд враховує, що письмові пояснення від ОСОБА_1 працівниками поліції при складанні адміністративних матеріалів не відбиралися взагалі.
 
Враховуючи вищевикладене, суд не повинен був покладати ці докази в обґрунтування своїх висновків, і усі сумніви щодо доведеності вини особи мав витлумачити на її користь.
 
При цьому сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому діянні, яке ставиться їй в вину, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» з відсиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey, п. 282).
 
Суд звертає увагу на те, що нецензурна лайка, погрози та образи в межах конфлікту, за відсутності доказів на підтвердження завдання шкоди психічному здоров`ю потерпілого не охоплюються складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, оскільки завдання шкоди в даному випадку є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони даного проступку.
 
При цьому докази вчинення погроз ОСОБА_1 щодо ОСОБА_2 30 липня 2024 року о 07:40 нічим, окрім його особистих заяв і пояснень, не підтверджуються. 
 
Наведених обставин суд першої інстанції не врахував, в зв`язку з чим неправильно застосував ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і безпідставно наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за вчинення домашнього насильства.
 
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
 
Враховуючи викладене, оцінивши досліджені у судовому засіданні докази, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції не дотримався вимог ст. 245, 252, 280 КУпАП, не встановив всі фактичні обставини справи та всі обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, а тому дійшов помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
 
У справі «Малофєєва проти Росії» («Malofeyeva v. Russia», рішення від 30 травня 2013 року, заява № 36673/04) ЄСПЛ, серед іншого, зазначив, що у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).
 
За відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення та постанові суду, апеляційний суд доходить висновку, що наявною сукупністю доказів у справі не доведена наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а тому апеляційна скарга підлягає до задоволення, постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд, 
 
 п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Дарницького районного суду м. Києва від 20 серпня 2024 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, скасувати.
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                              Кашперська Т.Ц.