ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 605/322/24	Головуючий у 1-й інстанції Лелик О.М. 	
Провадження № 33/817/736/24 	Доповідач - Галіян Л.Є.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2024 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Галіян Л.Є. 
з участю особи, яка притягується до адміністративної         відповідальності - ОСОБА_1 
       захисника — адвоката Парубія М.І.
        
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягується до адміністративної         відповідальності ОСОБА_1  — ОСОБА_2  на постанову Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 25 вересня 2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

       Цією постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
       Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн..
       Згідно даної постанови, ОСОБА_1 13.07.2024 о 12:55 год. на вул. Центральній у с. Сільце Підгаєцької ОТГ керував автомобілем марки «Fiat Scudo» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей, від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу газоаналізатора «Драгер Алкотест 6820» на місці зупинки та в медичному закладі відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху.
       В апеляційній скарзі захисник просить оскаржувану постанову скасувати та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
       Вважає постанову суду необґрунтованою, що прийнята із порушенням норм процесуального та матеріального права на підставі неналежних та недопустимих доказів.
Зазначає, що ОСОБА_1 не порушив жодних Правил дорожнього руху України, що могли слугувати підставою зупинки, коли прибули працівники поліції. 
Крім того у нього не було підстав проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння, адже ознаки алкогольного сп`яніння у нього були відсутні, а у вказаний момент у нього був гіпертонічний криз.
Вказує, що поліцейськими було порушено процедуру проходження огляду та складання протоколу, оскільки ОСОБА_1 бажав пройти огляд на місці події.
Крім того протокол було складено інспектором ОСОБА_3 , а не ОСОБА_4 , що здійснював пропозицію пройти огляд водієві.
Зазначає, що протокол складено у службовому автомобілі поліцейських без участі ОСОБА_1 і безпідставно проставлені записи про відмову ОСОБА_1 від огляду та підпису, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів не містить дати та часу складання акту, протокол є не читабельним і повинен бути у друкованому вигляді.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_1 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити з мотивів, викладених у ній, дослідивши доводи апеляційної скарги, прихожу до наступного висновку.
Згідно із статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 
       Відповідно до пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Згідно п.2.1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 р. N 1452/735, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 р. за N 1413/27858, за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу І цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом. 
       Як вбачається з матеріалів справи, суд дійшов вірного висновку про наявність в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП на підставі належно досліджених та оцінених всіх доказів, наявних в матеріалах справи.
       Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №162349 від 13.07.2024 року  ОСОБА_1 на пропозицію працівників патрульної поліції пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку із застосуванням приладу “Драгер” на місці зупинки транспортного засобу категорично відмовився, а також відмовився його пройти у медичному закладі.
       Матеріалами справи встановлено, що пропозиція пройти огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння була проведена працівниками поліції у відповідності до вимог ст.266 КУпАП, із застосуванням технічних засобів відеозапису, що в свою чергу не вимагає обов`язкової присутності при цьому двох свідків. 
       Встановлені судом обставини відповідають даним зафіксованим нагрудними камерами працівників поліції, що вбачається з долученого до матеріалів справи відеодиску. 
       Зафіксовані відеозаписом обставини надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських (діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію») та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності. Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу у сукупності із іншими доказами по справі. Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як належний доказ у справі.
       Отже, судом встановлено, що працівники поліції, на місці зупинки автомобіля, яким керував водій ОСОБА_1 , пропонували останньому пройти огляд на стан сп`яніння як на місці, так і у медичному закладі, що відповідає вимогам ст.266 КУпАП.
       При цьому, доводи сторони захисту про те, що працівниками поліції порушено порядок огляду водія на стан сп`яніння, оскільки під час пропозиції пройти огляд у медичному закладі ОСОБА_1 не було конкретизовано у якому саме медичному закладі, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки ст.266 КУпАП не передбачено обов`язку поліцейських під час пропозиції проходження огляду водієм у закладі охорони здоров`я вказувати найменування та реквізити цього закладу.
       Крім того в матеріалах справи наявне направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 13.07.2024 року в Бережанську ЦРКЛ.
       Також із долученого відеозапису поліцейських вбачається, що патрульними поліції ОСОБА_1 було належним чином роз`яснено підстави огляду, вказано про виявлені у нього ознаки алкогольного сп`яніння та роз`яснено процедуру проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
       При цьому не заслуговують на увагу доводи апелянта, що ОСОБА_1 бажав пройти огляд на місці події, оскільки як вбачається із відеозапису поліцейським було неодноразово запропоновано пройти огляд, однак водій висловив чітку відмову від проходження такого, а про бажання пройти огляд на місці події за допомогою приладу Драгер він вказав вже після початку процедури складання щодо нього протоколу, тому поліцейськими йому було роз`яснено, що проведення такого під час складання адмінматеріалів неможливе.
       Посилання захисника, що протокол було складено інспектором ОСОБА_3 , а не ОСОБА_4 , що здійснював пропозицію пройти огляд водієві, то останні не підлягають задоволенню, оскільки із відеозапису вбачається, що поліцейські здійснювали патрулювання екіпажем у складі двох осіб, і поліцейський ОСОБА_3 був присутній на місці події та під час повторної пропозиції пройти огляд водієм.
       Доводи адвоката, що протокол складено у службовому автомобілі поліцейських без участі ОСОБА_1 і безпідставно проставлені записи про відмову ОСОБА_1 від огляду та підпису не заслуговують на увагу, оскільки водій був ознайомлений зі змістом протоколу і висловив чітку відмову щодо його підписання.
       Твердження апелянта про те, що ОСОБА_1 не порушив жодних Правил дорожнього руху України, що могли слугувати підставою зупинки, суд оцінює критично, оскільки такі спростовуються матеріалами справи.
       Так, відповідно до відеозапису вбачається, що 13.07.2024 року поліцейськими було виявлено транспортний засіб, що з`їхав з дороги під керуванням ОСОБА_1 . При цьому водій не був пристебнутий ременем пасивної безпеки і неодноразово намагався рушити із місця та виїхати із кювету попри заборону поліцейських не сідати за кермо автомобіля та здійснювати рух, оскільки у особи були наявні ознаки алкогольного сп`яніння. Водночас, ОСОБА_1 пояснював поліцейським, що причиною з`їзду його в кювет було те, що коли він рухався автомобілем, йому на зустріч їхала фура, яка й створила аварійну ситуацію на дорозі.
       За вказаних обставин не знайшли свого підтвердження доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом і у поліцейських були відсутні підстави для його зупинки та проведення огляду, оскільки останні спростовуються викладеними вище доказами та є способом захисту з метою уникнення від відповідальності.
       Щодо доводів апелянта, що ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 були відсутні, а у вказаний момент у нього був гіпертонічний криз, то останні не відповідають дійсності.
       Так поліцейські неодноразово запитали водія чи добре він себе почуває, чи не зазнав він тілесних ушкоджень і чи не потрібна йому медична допомога, на що останній заперечив і вказав, що допомоги медиків не потребує.
       Крім того, з дослідженого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 з метою уникнення відповідальності намагався дати працівникові поліції неправомірну вигоду, внаслідок чого до нього було викликано слідчо-оперативну групу.
       Також у діях поліцейських відсутнє порушення процедури огляду водія на стан алкогольного сп`яніння, у тому що письмове направлення на огляд його в заклад охорони здоров`я та акт огляду складені поліцейським після пропозиції пройти огляд, оскільки водій в категоричній формі відмовився від проходження огляду як на місці зупинки так і в медичному закладі.
Отже, доводи апелянта, викладені у скарзі не впливають на правильність встановлених обставин у справі та не скасовують відповідальність ОСОБА_1 за порушення ним вимог п.2.5 ПДР України та вчинення ним даного адмінправопорушення.
       Відповідно до вимог ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність настає у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Суд дійшов вірного висновку про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, тобто відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Будь-яких порушень судом першої інстанції під час розгляду справи, які б стали підставою для скасування по суті правильного судового рішення, під час перевірки його в апеляційному порядку не встановлено.
Таким чином, доводи апелянта, викладені у скарзі не впливають на правильність встановлених обставин у справі та не скасовують відповідальність  ОСОБА_1  за вчинення ним даного адмінправопорушення.
Адміністративне стягнення на  ОСОБА_1  накладено з дотриманням вимог ст. 33-35 КУпАП, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, майновий стан, відсутність обставин, які пом`якшують і обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, та вірно визначив стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.
       За викладених вище обставин, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а апеляція такою, що не підлягає задоволенню.

       На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 294 КУпАП, - 

П О С Т А Н О В И Л А :        

       Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягується до адміністративної        відповідальності ОСОБА_1 — ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 25 вересня 2024 року відносно ОСОБА_1 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.130 КУпАП — без змін.

       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя