Номер провадження: 22-ц/813/5477/24 
Справа № 501/1139/24
Головуючий у першій інстанції Смирнова В.В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Комлевої О.С.,
                                Сєвєрової Є.С., 
               за участю секретаря                Козлової В.А.,
               
розглянувши у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пасічник Олени В`ячеславівни на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 28 березня 2024 року, постановлену під головуванням судді Смирнової В.В., про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів відчуження нерухомого майна, визнання транспортних засобів спільним майном подружжя та його поділ,

встановив:

26.03.2024 року  ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів відчуження нерухомого майна, визнання транспортних засобів спільним майном подружжя та його поділ.
Крім того, представник позивача адвокат Кузнєцова Л.О. подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на:
-транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER 413 CDI, 2003 року випуску, білого кольору, VIN код - НОМЕР_1 ,право власності на який 26.08.2023 року ТСЦ МВС 5152 зареєстровано за ОСОБА_3 , шляхом заборони відчуження вказаного транспортного засобу будь-яким шляхом (без заборони на право володіння та користування безпосередньо ОСОБА_3 ), а також заборони посадовим особами ГСЦ МВС України, та посадовим особам нижчестоящих сервісних центрів вчиняти будь-які дії щодо здійснення реєстрації та/або перереєстрації транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ, модель SPRINTER 413 CDI, 2003 року випуску, білого кольору, VIN код - НОМЕР_1 , право власності на який 26.08.2023 року ТСЦ МВС 5152 зареєстровано за ОСОБА_3 , на нового власника, передачі у користування (управління) третім особам;
-транспортний засіб марки HONDA, модель CR- V, 2013 року випуску, чорного кольору, VIN код - НОМЕР_2 , право власності на який 26.08.2023 року ТСЦ МВС 5152 зареєстровано ОСОБА_3 , шляхом заборони відчуження вказаного транспортного засобу будь-яким шляхом (без заборони на право володіння та користування безпосередньо ОСОБА_3 ), а також заборони посадовим особами ГСЦ МВС України, а також посадовим особам нижчестоящих сервісних центрів, вчиняти будь-які дії щодо здійснення реєстрації та/або перереєстрації транспортного засобу марки HONDA, модель CR- V, 2013 року випуску, чорного кольору, VIN код - НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_3 , на нового власника, передачі у користування (управління) третім особам.

Заява була обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно може істотно ускладнити чи навіть унеможливити виконання рішення суду у майбутньому та ускладнити можливість поновлення порушених інтересів позивача.

Ухвалою Іллічіського міського суду Одеської області від 28.03.2024 року заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Кузнєцової Л.О. про забезпечення позову було задоволено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Пасічник О.В. ставить питання про скасування ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 28.03.2024 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.60-64).

Вирішуючи питання про слухання справи у відкритому судовому засіданні, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання (а.с.101-106).
У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.
На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні. 
Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває в провадженні апеляційного суду тривалий час (а.с.94), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції у відсутність учасників справи. 

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову та накладаючи арешт на транспортні засоби, суд першої інстанції виходив із того, що вказані транспортні засоби є предметом спору (а.с.55-56).
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися.
Відповідно п. 1 ч.1 ст.150 ЦПК України що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. 

Як вбачається із позовних матеріалів, предметом позову у зазначеній справі є позовні вимоги: визнання недійсними правочинів щодо відчуження вищевказаних спірних автомобілів, визнання автомобілів спільним майном подружжя та поділ майна подружжя (а.с.1-8). 
Таким чином, встановивши, що між сторонами виник спір щодо визнання недійсним правочинів та поділ майна подружжя, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб, з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, які заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні транспортні засоби. 

Враховуючи, що такий вид забезпечення, як накладення арешту на предмет спору, є співмірним із заявленими позовними вимогами, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності такого виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Крім того, колегія суддів також наголошує, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача. Таке тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвала прийнята у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,
                                          постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пасічник Олени В`ячеславівни залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 28 березня 2024 року про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11.11.2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                 С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Є.С. Сєвєрова