УХВАЛА
 
07 листопада 2024 року
м. Київ
 
справа № 296/3298/24
провадження № 61-14299ск24
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М., розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 09 липня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року у справі за заявою  ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 червня 2010 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до начальника 25 Гарнізонного будинку офіцерів про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовами, в яких просив визнати незаконним та скасувати наказ начальника 25 гарнізонного будинку офіцерів від 24 березня 2009 року № 22 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани; визнати незаконним та скасувати наказ від 30 жовтня 2009 року № 89 про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани; визнати незаконним наказ від 20 листопада 2009 року № 95 про звільнення, поновити його на роботі та стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу.
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 16 червня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 09 вересня 2010 року, у позові  ОСОБА_1  відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду України від 12 жовтня 2010 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження у цій справі.
Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 червня 2011 року, 29 липня 2011 року, 14 вересня 2012 року, 31 жовтня 2012 року, 11 січня 2013 року, 22 січня 2014 року,
 12 травня 2014 року, 27 листопада 2014 року, 16 січня 2015 року, 01 квітня 2015 року, 02 липня 2015 року, 21 вересня 2015 року, 25 грудня 2015 року та 
21 березня 2016 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 червня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 09 вересня 2010 року з підстав, передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 328 ЦПК України 2004 року.
Верховний Суд ухвалами від 28 вересня 2018 року, 03 грудня 2018 року, 
01 лютого 2019 року, 25 квітня 2019 року, 31 травня 2019 року, 12 липня 2019 року, 04 жовтня 2019 року, 02 грудня 2019 року, 18 травня 2020 року, 
23 червня 2020 року, 24 грудня 2020 року, відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 червня 2010 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 09 вересня 2010 року з підстав, передбачених пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України.
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 червня 2010 року за його позовом до начальника 25 Гарнізонного будинку офіцерів про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 9 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 повернуто особі, яка її подала.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 9 липня 2024 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
22 жовтня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 09 липня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року у справі № 296/3298/24.
Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
Відповідно до пунктів 4, 6 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено рішення (ухвала), що оскаржується, а також клопотання особи, яка подає скаргу.
Згідно зі статтею 409 ЦПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право: 1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду; 3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд; 4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині; 5) скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині; 6) у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині; 7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-6 частини першої цієї статті.
Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 09 липня 2024 року заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 16 червня 2010 року, повернуто особі, яка її подала.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 09 липня 2024 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В касаційній скарзі заявник просить «відкрити провадження, переглянути справу № 2-1309/10 та ухвалити нове судове рішення про задоволення моїх вимог».
Таким чином в порушення пункту 6 частини другої статті 392 ЦПК України викладене в касаційній скарзі клопотання (процесуальна вимога) сформульована некоректно, без урахування рішення апеляційного суду та повноважень суду касаційної інстанції.
Визначення судових рішень, які є предметом касаційного оскарження та формулювання клопотання (процесуальної вимоги) має істотне значення як при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) так і під час касаційного розгляду.
Недоліки касаційної скарги мають бути усунені шляхом надання уточненої касаційної скарги із зазначенням в ній судових рішень, які оскаржують та викладенням клопотання (процесуальної вимоги) щодо оскаржених судових рішень з урахуванням повноважень Верховного Суду передбачених статтею 409 ЦПК України.
У разі подання уточненої касаційної скарги в електронній формі заявник має надати докази надсилання касаційної скарги листом з описом вкладення іншим учасникам справи, якщо вони не зареєстровані в системі Електронний Суд. У разі подання уточненої касаційної скарги засобами поштового зв`язку, копії скарги мають бути надані відповідно до кількості учасників справи.
Згідно частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, визначених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 09 липня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 15 жовтня 2024 року у справі у справі № 296/3298/24 залишити без руху. 
Визначити для усунення недоліків касаційної скарги строк - десять днів з дня вручення ОСОБА_1 копії цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.    
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                              О. М. Осіян