ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
02 грудня 2024 року
м. Київ
Справа № 185/5420/22
Провадження № 51-4397 км 24
Верховний Суд колегією суддів Третьої  судової палати  Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю: 
секретаря судового засідання                                     ОСОБА_4 ,
прокурора                                                                           ОСОБА_5 , 
захисника (відеоконференція)                                    ОСОБА_6 ,
засудженого (відеоконференція)                               ОСОБА_7 ,
прокурора (відеоконференція)                                    ОСОБА_8 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргузахисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2024 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62022050010000344 за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,), раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 404 КК України.
 
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області вироком від 21 травня 2024 року визнав ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 404 КК України, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням військового звання «штаб-сержант».
Згідно з вироком  ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді старшини ІНФОРМАЦІЯ_6 військової частини НОМЕР_1 , 09 липня 2022 року, приблизно о 21:15, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння на подвір`ї відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 - ІНФОРМАЦІЯ_5 по АДРЕСА_3 , будучи невдоволеним через поміщення його до кімнати тимчасово затриманих, з метою перешкоджання виконанню військовослужбовцями військової комендатури покладених на них обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, в порушення вимог положень Військової присяги та вимог статей 11, 16, 49, 56 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, намагаючись перешкодити поміщенню його до кімнати тимчасово затриманих, діючи з прямим умислом, вчинив фізичний опір військовослужбовцю військової комендатури, поєднаний із застосуванням фізичного насилля, зокрема схопив за футболку офіцера відділення запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_3 капітана ОСОБА_9 та різко потягнув на себе. Після цього він завдав один удар кулаком в грудну клітину, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 легкі тілесні ушкодження. Продовжуючи свої дії, ОСОБА_7 з метою заволодіння табельною зброєю потерпілого протягнув руку до поясу ОСОБА_10 та схопився за кобуру для зброї, в якій знаходилась табельна зброя, однак противоправні дії обвинуваченого були зупинені.
Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 23 липня 2024 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишив без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, зокрема щодо суворості призначеного покарання.
На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що винуватість ОСОБА_7 не доведена поза розумним сумнівом. Вважає, що показання свідків під час судового розгляду істотно відрізняються від інформації, встановленої в ході проведення слідчих експериментів, та є непослідовними.
Зазначає про суперечності щодо часу вчинення кримінального правопорушення, зокрема як потерпілий, так і всі свідки повідомили, що подія сталася 09.07.2022 приблизно о 21:15, однак відповідно до протоколу про військове адміністративне правопорушення о 20:20 ОСОБА_7 вже було затримано і поміщено у відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 ІНФОРМАЦІЯ_5.
Також захисник не погоджується з висновком експерта від 13.07.2022 за наслідками проведення судово-медичної експертизи щодо виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, оскільки не зрозуміло, як від одного удару у потерпілого могли виникнути тілесні ушкодження у трьох різних місцях на тілі.
Не погоджується з висновком апеляційного суду про те що у вироку було допущено описку у зазначенні часу отримання потерпілим тілесних ушкоджень - 08.07.2022.
Крім цього, захисник не погоджується з призначеним ОСОБА_7 покаранням і вважає його надто суворим. Вважає, що суди не врахували, що засуджений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується за місцем проходження військової служби, брав участь у бойових діях в зоні проведення АТО та після початку повномасштабного вторгнення. За час служби нагороджений медалями.
Також захисник просить врахувати подане з касаційною скаргою клопотання т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 про призначення ОСОБА_7 покарання, не пов`язаного з реальним перебуванням у місцях позбавлення волі.
Прокурор подав заперечення на касаційну скаргу захисника і просить залишити оскаржувані вирок та ухвалу без зміни.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений та захисник підтримали подану касаційну скаргу.
Прокурори заперечували проти задоволення касаційної скарги захисника.
Іншим учасникам судового провадження були надіслані повідомлення про дату, час та місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про його відкладення не надходило.
Мотиви Суду
За змістом статей 433, 438 КПК України суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначені обставини були предметом перевірки судом апеляційної інстанції.
Відповідно до змісту ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За змістом положень ч. 2 ст. 418, ст. 419 КПК України рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, крім іншого, мають бути зазначені узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Перевіривши кримінальне провадження в касаційному порядку, колегія суддів вбачає, що вказаних вимог закону суди дотрималися.
Суд першої інстанції, вирішуючи питання про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 404 КК України, послався на показання потерпілого ОСОБА_9 , який в судовому засіданні пояснив, що 09.07.2022 близько 21:15 у військовій комендатурі м. Бахмут Донецької області ОСОБА_7 після проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння та складання протоколів про військове адміністративне правопорушення і про адміністративне затримання             відмовився від поміщення до камери тимчасового затримання, почав висловлюватися нецензурною лайкою на працівників ВСП і на потерпілого особисто. 
На законну вимогу потерпілого пройти до кімнати обвинувачений ОСОБА_7 схопив потерпілого за футболку та завдав один удар лівою рукою в грудну клітину, а правою рукою почав тягнутися до зброї, яка перебувала у потерпілого на поясі, однак протиправні дії обвинуваченого були зупинені із застосуванням сльозогінного газу. В подальшому ОСОБА_7 було поміщено до кімнати тимчасового затримання.
Також суд послався на показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які за своїм змістом є аналогічними. Зокрема ці свідки показали, що 09.07.2022 до ІНФОРМАЦІЯ_5 був доставлений ОСОБА_7 для проведення освідування на стан сп`яніння. За результатами огляду було складено протокол про військове адміністративне правопорушення. Комендант наказав перевести ОСОБА_7 до камери тимчасового тримання, після чого потерпілий ОСОБА_9 висловив останньому вимогу пройти до камери тимчасового тримання. ОСОБА_7 почав чинити опір, а саме схопив за футболку ОСОБА_9 , потягнув до себе та рукою вдарив в область грудей. Після цього він потягнувся рукою до табельної зброї ОСОБА_9 . Лише після застосування сльозогінного газу обвинуваченого помістили всередину камери. 
Свідок ОСОБА_14 в суді першої інстанції показав, що 09.07.2022 року він перебував в ІНФОРМАЦІЯ_5 . До нього підійшов ОСОБА_9 та повідомив, що привезли двох військовослужбовців в стані алкогольного сп`яніння, та попросив допомогти. Потерпілий ОСОБА_9 декілька разів підходив до ОСОБА_7 та пропонував зайти до кімнати тимчасового тримання. В один із моментів ОСОБА_7 сказав ОСОБА_9 , щоб той біля нього не ходив, бо він може забрати його зброю. Він побачив, що обвинувачений став тягнутись до зброї потерпілого. З метою припинити дії ОСОБА_7 він підхопив обома руками за тулуб обвинуваченого та став тиснути на останнього, а ОСОБА_9 розпилив газ із балончика.
Також суд послався на досліджені в судовому засіданні документи, а саме: копію повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення (т.1 а.с.150-152); копію витягу із наказу від 20.04.2021 про призначення ОСОБА_7 на посаду сержанта із матеріального забезпечення 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону з 19.04.2021 (т. 1 а.п. 155, т. 2 а.п. 126); копію протоколу про військове адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, від 09.07.2022 (т. 1 а.п. 156-157); копію акту огляду на стан алкогольного сп`яніння від 09.07.2022, відповідно до якого у ОСОБА_7 виявлено позитивний результат -  2.07 проміле (т. 1 а.п. 158-159); копію протоколу про адміністративне затримання від 09.07.2022 відповідно до якого ОСОБА_7 було затримано о 20:20 09.07.2022 (т. 1 а.п. 160-161); копію військового квитка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1 а.п. 162-166); довідку № 10438 від 10.07.2022 щодо виявлених у ОСОБА_9 тілесних ушкоджень (т. 1 а.п. 167); копію витягу із наказу № 278 від 28.12.2019 про призначення ОСОБА_9 на посаду офіцера відділення запобігання, виявлення злочинів та інших правопорушень ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.п. 168); копію посвідчення про відрядження НОМЕР_3 від 25.04.2022, відповідно до якого ОСОБА_9 відряджено до м. Бахмут Донецької області ІНФОРМАЦІЯ_7 (т. 1 а.п. 169-170); копію витягу із наказу про присвоєння ОСОБА_9 звання «капітан» (т. 1 а.п. 171); протокол огляду з фототаблицею від 10.07.2022 року, відповідно до якого слідчим було оглянуто добровільно надану потерпілим ОСОБА_9 футболку, у верхній частині якої є надрив (т. 1 а.п. 176-180); протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_9 від 10.07.2022 та відеозапис до нього, під час якого останній показав обставини вчинення щодо нього кримінального правопорушення (т. 1 а.п. 183-188); консультативний висновок від 10.07.2022, відповідно до якого потерпілому ОСОБА_9 поставлено лікарем ВЧ НОМЕР_2 діагноз: садна м`яких тканин грудної клітини та плеча зліва (т. 2 а.п. 58, 115); протоколи проведення слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 від 10.07.2022 та зі свідком ОСОБА_13 від 09.07.2022, у яких зафіксовано, що останні показали, як відбувались події під час вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення (т. 2 а.п. 60-83); протокол огляду місця події від 10.07.2022, у якому зафіксовано огляд місця вчинення кримінального правопорушення, а саме приміщення ІНФОРМАЦІЯ_5 (т. 2 а.п. 89-93); протокол затримання ОСОБА_7 в порядку ст. 208 КПК України, відповідно до якого останнього було затримано о 20:20 год. 09.07.2022 (т.2 а.п.95-98); висновок експерта від 13.07.2022 за наслідками проведення судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_9 , відповідно до якої у потерпілого виявлено тілесні ушкодження, що відносяться до легких, які отримані потерпілим незадовго до звернення за медичною допомогою. Виявлені тілесні ушкодження спричинені від механічної дії тупого твердого предмету, механізм їх спричинення не суперечать механізму, локалізації та характеру, на які вказує потерпілий в ході проведення слідчого експерименту за його участю (т. 2 а.п. 108-111).
Оцінивши указані вище та інші докази, покладені в основу вироку, з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості  ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину. 
Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченого щодо неправильного встановлення місцевим судом фактичних обставин кримінального правопорушення, неправильної оцінки доказів, щодо недоведеності його винуватості та істотних суперечностей у показаннях свідків під час судового розгляду і під час проведення з ними слідчих експериментів, апеляційний суд обґрунтовано визнав їх необґрунтованими, оскільки вони зводяться до суб`єктивної оцінки обвинуваченого та тлумачення певних показів свідків на свою користь, з чим погоджується і Верховний Суд.
Також апеляційний суд належним чином перевірив і спростував доводи апеляційної скарги засудженого, аналогічні доводам касаційної скарги захисника, про розбіжності щодо часу затримання ОСОБА_7 , поміщення його до камери ВСП та вчинення ним кримінального правопорушення. 
Зокрема суд з посиланням на наявні в матеріалах кримінального провадження документи вказав, що ОСОБА_7 був адміністративно затриманий о 20:20     09 липня 2022 року та перебував у відділенні ІНФОРМАЦІЯ_2 - ІНФОРМАЦІЯ_5 по АДРЕСА_3 , де проходив огляд на стан сп`яніння, а також щодо нього складався протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП. 
Після того, як комендантом був відданий наказ про поміщення ОСОБА_7 до кімнати тимчасово затриманих, останній, будучи невдоволеним, близько 21:15 того ж дня почав конфлікт з ОСОБА_9 , у межах якого вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення. Зазначені висновки апеляційного суду колегія суддів вбачає такими, що узгоджуються з матеріалами кримінального провадженнями.
Доводи про те, що при оцінці висновку судово-медичного експерта місцевий суд вказав час спричинення потерпілому тілесних ушкоджень 08.07.2022 та незгода касатора з висновком апеляційного суду про те, що судом першої інстанції допущена описка, також не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.
Зі змісту вироку суду першої інстанції вбачається, що суд, оцінюючи висновок експерта № 1686е від 13.07.2022 за наслідками проведення судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_9 (т. 2 а.п. 108-111), вказав, що тілесні ушкодження потерпілим отримані незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто період, який зазначено в постанові слідчого, - 08.07.2022.
Зазначені обставини були предметом перевірки апеляційного суду, який обґрунтовано вказав, що у тексті експертного висновку при викладенні змісту постанови слідчого від 12 липня 2022 року про призначення експертизи, пояснень потерпілого ОСОБА_9 , відомостей з первинної медичної картки невідкладної допомоги чітко і послідовно вказується, що заподіяння тілесних ушкоджень мало місце близько 21:00 саме 09 липня 2022 року. На підставі цього апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції допущено описку. 
Такий висновок є умотивованими і повністю узгоджуються зі змістом висновку експерта № 1686е від 13.07.2022, оскільки ні у переліку питань, що поставлені на вирішення експертом, ні у викладенні обставин справи, ні в дослідній частині висновку, ні у підсумках за результатами проведеної експертизи не вбачається даних про те, що тілесні ушкодження могли бути спричинені потерпілому 08.07.2022.
За таких обставин, висновок апеляційного суду про те, що судом першої інстанції у вироку щодо указаних вище обставин було допущено описку, є обґрунтованим.
Доводи касаційної скарги про те, що від одного удару у потерпілого не могли утворитися тілесні ушкодження у трьох різних місцях на тілі, також спростовуються вказаним вище висновком експерта, який вказав, що локалізація та характер виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень, механізм їх спричинення, не суперечать механізму, локалізації та характеру, на які вказує потерпілий в ході проведення слідчого експерименту за його участю.
Як убачається з дослідної частини висновку експерта № 1686е від 13.07.2022, для проведення експертизи їй було надано наявні матеріали кримінального провадження, первинну медичну документацію на ім`я потерпілого, а також експертом було проведено огляд ОСОБА_9 .
Висновок експерта № 1686е від 13.07.2022 відповідає вимогам статей 101, 102 КПК України, складений експертом ОСОБА_15 , яка є експертом вищої категорії, має перший кваліфікаційний клас судового експерта та стаж роботи за фахом понад 15 років, і яка була попереджена про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України, тому підстав сумніватися у цьому висновку колегія суддів не вбачає.
Також сторона захисту під час касаційного розгляду повідомила, що не зверталась у передбаченому законом порядку до правоохоронних органів з приводу надання свідками завідомо неправдивих показань.
Посилання у касаційній скарзі про суворість призначеного ОСОБА_7 покарання та можливість звільнення його від відбування покарання на підставі положень ст. 75 КК України Верховний Суд також не вважає обґрунтованими.
Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. 
Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її  виправлення та попередження нових правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання. 
Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, який розглядає кримінальне провадження по суті, й повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання.
Дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання мають межі, визначені статтями 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке мало бути призначене, враховуючи обставини, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Вирішуючи питання про призначення покарання, суд першої інстанції дотримався вимог ст. 65 КК України.
Зокрема, судом першої інстанції враховано, що кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_7 , відповідно до положень ст. 12 КК України віднесено до категорії особливо тяжких злочинів, а також враховано конкретні обставини вчинення цього злочину, дані про особу засудженого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем проходження військової служби також характеризується позитивно. 
Крім цього суд врахував факт проходження ОСОБА_7 військової служби за контрактом та ставлення його до вчиненого, зокрема відсутність засудження своєї поведінки.
За відсутності обставин, що пом`якшують покарання, суд визнав обтяжуючою покарання обставиною вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення ОСОБА_7 покарання, наближеного до мінімальної межі санкції ч. 4 ст. 404 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 роки, однак не знайшов підстав для застосування положень статей 69, 75 КК України, з чим погоджується і Верховний Суд.
Крім цього, враховуючи, що засуджений вчинив злочин проти встановленого порядку несення військової служби в умовах воєнного стану, колегія суддів вбачає, що наявність клопотання т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 про призначення ОСОБА_7 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, не є достатньою підставою для звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі положень ст. 75 КК України.
Дніпровський апеляційний суд, переглянувши вирок в апеляційному порядку, дав належну оцінку доводам апеляційної скарги засудженого, які є аналогічними доводам касаційної скарги захисника, й обґрунтовано залишив апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність чи невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, які можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, не встановлено.
Тому, керуючись положеннями статей 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 травня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення,                                            є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
 
ОСОБА_1                                            ОСОБА_2                                          ОСОБА_3