УХВАЛА
 
09 грудня 2024 року
м. Київ
справа № 686/3168/22
провадження № 51 - 5372 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня                        2024 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 27 серпня 2024 року,
встановив:
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4  висуває вимогу про перегляд у касаційному порядку зазначених судових рішень. 
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), Верховний Суд дійшов висновку, що цих вимог не дотримано.
Так, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі вказується обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. В обґрунтуванні обов`язково слід навести мотиви, чому особа вважає рішення незаконним, тобто в чому полягає неправильність застосування норм матеріального і/або процесуального права.
Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Тому, посилаючись на незаконність судових рішень особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати на конкретні порушення закону, передбачені у 
ст. 438 КПК, що є підставою для зміни чи скасування таких рішень, а також належним чином обґрунтувати свої доводи. 
Відповідно до  ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджений ОСОБА_4 , оспорюючи свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК),  відповідність висновків суду, викладених у судових рішеннях, фактичним обставинам кримінального провадження та зібраним доказам у кримінальному провадженні, просить дати цим доказам іншу оцінку, ніж її дали суди першої та апеляційної інстанцій, що у розумінні ст. 433 КПК не може бути предметом касаційного розгляду.
Усупереч вказаних положень кримінального процесуального закону засуджений  у поданій скарзі не зазначає, яких саме порушень допустилися суди                       першої та апеляційної інстанцій і не конкретизує, у чому саме ці порушення полягають і як вони вплинули на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, і чому ці порушення слід відносити до таких, які є підставою для їх скасування касаційним судом відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 370, 404, 412-414, 420 цього Кодексу.
Також засуджений не вказує у чому саме полягає незаконність ухвали апеляційного суду, які конкретно порушення вимог закону, на  його думку, були допущені цим судом та які саме доводи  апеляційної скарги сторони захисту суд апеляційної інстанції не перевірив і не дав на них умотивованих відповідей у своєму рішенні. 
Що стосується клопотання засудженого про його доставку до зали судового засідання, то в силу ч. 1 ст. 430 КПК вказане питання вирішується лише після відкриття касаційного провадження.
Вказані порушення перешкоджають суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження.
При цьому, Суд вважає за необхідне згідно з приписом ст. 20 КПК роз`яснити засудженому його право на кваліфіковану правову допомогу.
Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. 
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК) засудженому гарантується право на правову допомогу. Для її одержання засуджені можуть користуватися послугами адвокатів або інших фахівців 
у галузі права, які за законом мають право на надання такої допомоги особисто 
чи за дорученням юридичної особи. 
За правилами п. 9 ч. 1 ст. 14 Закону України від 02 червня 2011 року № 3460-VI 
«Про безоплатну правничу допомогу» право на безоплатну вторинну правничу допомогу відповідно до цього Закону та інших законів України мають також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, - на всі види правничих послуг, передбачені частиною другоюстатті 13 цього Закону (в тому числі захист і складення документів процесуального характеру). 
Захист, складання документів процесуального характеру та здійснення представництва інтересів особи, засудженої до покарання у вигляді позбавлення волі, за зверненням такої особи або за ухвалою суду забезпечують регіональні центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги (підпункт 2 пункту 8 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 2 липня 2012 року № 967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24 травня 2016 року № 1487/5)).
Таким чином, для засуджених до покарання у виді позбавлення волі на час підготовки ними заяв про перегляд судових рішень, які набрали законної сили 
і за якими таким особам було призначено відповідне покарання, законом встановлено гарантії їх права на правничу допомогу.
Тому для одержання такої допомоги під час складання документів процесуального характеру засуджений, який відбуває покарання у виді позбавлення волі, за змістом статей 110 і 113 КВК вправі через адміністрацію виправної колонії звернутися до відповідного регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
З урахуванням зазначеного касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 слід залишити без руху та надати йому строк для усунення недоліків.
Ураховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 квітня 2024 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 27 серпня 2024 року залишити без руху та надати йому строк для усунення вказаних недоліків упродовж п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.
Роз`яснити останньому, що в разі неусунення недоліків у встановлений строк касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                   ОСОБА_3