ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року                                                         м.Чернівці
Суддя Чернівецького апеляційного суду Марчак В.Я. за участю секретаря судового засідання Михайлюка М.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2024 року відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово не працевлаштованого, за ч.2 ст.204-1 КУпАП,-

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції.
Постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2024 року  ОСОБА_1  визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави у розмірі 605,60 грн.
Згідно оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 , 13 жовтня 2024 року о 13 годині 00 хвилин, діючи у складі групи осіб, спільно з ОСОБА_2 , вчинив спробу незаконного перетину державного кордону із України в Румунію поза встановленим пунктом пропуску через державний кордон України на напрямку 842 прикордонного знаку, ділянка відповідальності ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 », був затриманий прикордонним нарядом «Контрольний пост» під час руху в сторону кордону на околиці населеного пункту Коровія, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи апелянта.
На вказану постанову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП.
У своїй скарзі апелянт посилається на те, що постанова суду є незаконною, необґрунтованою, винесеною з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.
Вказує, що протокол про адміністративне правопорушення не відповідає вимогам ст.256 КУпАП та до нього не додано доказів, які б підтверджували спробу незаконного перетину державного кордону.
Також зазначає, що у матеріалах справи відсутній протокол особистого огляду, огляду речей та вилучення документів, а наявне тільки фото речей і документів, які не підтверджують намір незаконного перетину кордону.
Стверджує, що суд не взяв до уваги та не надав оцінку його письмовим поясненням, які суперечать протоколу та в яких він не визнає вину.
Зазначає, що він не мав наміру незаконного перетину кордону, а в м.Чернівці прибув зі своїм другом ОСОБА_2 , де вони зняли хостел з 11.10.2024 по 14.10 2024 року,
____________________________________________________________________
ЄУНСС 715/3467/24                                Головуючий в І інстанції: Цуренко В.А.
Номер справи 33/822/727/24                Суддя-доповідач: Марчак В.Я.

що підтверджується скриншотом із сайту бронювання. Через деякий час він знайшов на сайті ОЛХ оголошення про продаж старої монети, тому він зв`язався з продавцем і домовився зустрітися із ним 13.10.2024 року. Вказує, що на зустріч він з другом поїхали на таксі, яке було зупинене прикордонниками, які не реагували на їх пояснення про мету поїздки, вилучили телефони та погрозами змусили підписати протокол про адміністративне правопорушення.
Зазначає, що підтвердженням відсутності наміру незаконного перетину кордону є також, долучені до апеляційної скарги, посадкові документи на потяг Чернівці-Київ на 14.10.2024 року.
Окрім того, апелянт заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що він не був повідомлений судом про розгляд справи, а про накладення на нього адміністративного стягнення дізнався тільки 19.11.2024 року, отримавши постанову через Укрпошту.
Також звертає увагу, що суд першої інстанції проігнорував клопотання його захисника про отримання матеріалів справи в електронному вигляді, надіславши тільки саму постанову та довідку про набрання поставною законної сили.
Позиції учасників апеляційного провадження.
До початку апеляційного розгляду від Лапшина Г.О. надійшло клопотання, у якому він підтримав апеляційну скаргу та просив розглянути справу за його відсутності, а також за відсутності його захисника Клочихіна Є.І.
Мотиви Суду.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.
Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови районного суду є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.
У своїй постанові районний суд вказав, що ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.
Відповідно до ст.277-2 КУпАП, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Згідно ст.268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
Судом встановлено, що в матеріалах справи не міститься підтвердження того, що судом першої інстанції було повідомлено ОСОБА_1 про розгляд справи у Глибоцькому районному суді Чернівецької області.
Таким чином, судом першої інстанції не вжито належних заходів для виклику в судове засідання особи, що притягається до адміністративної відповідальності та забезпечення її прав згідно ст.268 КУпАП.
Тому з метою забезпечення права ОСОБА_1 на доступ до правосуддя та права на захист шляхом надання можливості взяти участь у судовому засіданні і надати пояснення, клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.
Згідно ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно положень ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти вмотивоване законне рішення.
Апеляційним судом встановлено, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення вказаних вимог не дотримався.
Частиною 2 статті 204-1 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або за документами, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади, вчинені групою осіб.
Обґрунтовуючи вину ОСОБА_1 за ч.2 ст.204-1 КУпАП, районний суд зіслався на протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього письмові докази.
Однак, досліджуючи матеріали справи в апеляційному порядку, суд вважає наявні докази недостатніми для обґрунтування вини ОСОБА_1 за критерієм «поза розумним сумнівом». 
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №153358 від 13.10.2024 року, ОСОБА_1 13.10. 2024 року о 13 годині 00 хвилин, діючи у складі групи осіб, спільно з ОСОБА_2 , вчинив спробу незаконного перетину державного кордону із України в Румунію поза встановленим пунктом пропуску через державний кордон України на напрямку 842 прикордонного знаку на території Чернівецького району Чернівецької області, на ділянці відповідальності ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в межах прикордонного контрольованого району на околиці населеного пункту Коровія. Був затриманий прикордонним нарядом «Контрольний пост» під час руху в бік державного кордону з подальшим його незаконним перетином, чим порушив вимоги ст.9,12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991 року, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.204-1 КУпАП ( а.с.1).
У протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 вчинив спробу незаконного перетину державного кордону поза пунктами пропуску через державний кордон України на напрямку 842 прикордонного знаку на території Чернівецького району Чернівецької області, на ділянці відповідальності ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в межах прикордонного контрольованого району на околиці населеного пункту Коровія.
Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що ні схеми правопорушення, на якій зафіксовані умовні позначки місця вчинення правопорушення, відстані від лінії державного кордону, місця розташування відділу прикордонної служби, маршрут руху порушника та лінію державного кордону, а також фото чи відео фіксації факту вчинення правопорушення чи інших беззаперечних доказів, які б вказували на причетність та умисел ОСОБА_1 на перетин кордону в такий спосіб, яке ставиться йому у провину, в матеріалах справи не міститься.
Крім того, згідно вказаного протоколу у вину ОСОБА_1 ставиться порушення ст. ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України».
Водночас, вказані норми містять загальні поняття та є бланкетними і відсилають до спеціальних норм – підзаконних нормативно-правових актів, що передбачають порядок перетинання державного кордону. 
Однак в протоколі формально вказано про порушення ст. ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України» та не зазначено, які саме положення порядку перетинання державного кордону порушено ОСОБА_1 і які конкретні дії ним вчинено в порушення цих статей.
Таким чином, апеляційний суд вважає зазначений протокол неналежним доказом, оскільки, у порушення вимог ст.256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, уповноваженою посадовою особою не конкретизовано місце вчинення ОСОБА_1 інкримінованого йому діяння та відстань від лінії кордону, не зазначено координати, де нібито здійснено спробу перетину державного кордону, не додано схему із зазначенням цих координат із прив`язкою до місцевості. 
Отже, оскільки у протоколі не конкретизовано та не розкрито об`єктивну сторону правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП то, за таких умов відсутній і сам склад даного адміністративного правопорушення.
Відповідно до протоколу про адміністративне затримання від 13 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 було затримано для з`ясування обставин вчиненого правопорушення та складання протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.2.).
Посилання районного суду на рапорти інспектора прикордонної служби та начальника зв`язку відділу прикордонної служби, як на доказ винуватості, апеляційний суд оцінює критично, оскільки в них теж не зазначено, які конкретно дії, спрямовані на незаконний перетин кордону та у який спосіб ОСОБА_1 намагався перетнути кордон, не конкретизовані місце та відстань від лінії кордону.
Апеляційний суд зауважує, що протокол про адміністративне правопорушення як і вказані рапорти без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовними та беззаперечними доказами на доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
В матеріалах справи наявна довідка щодо проведення первинного опитування затриманих осіб, зі змісту якої встановлено, що на відстані 30 км від державного кордону на околиці населеного пункту Коровія під час перевірки легкового автомобіля «Мерседес» було виявлено двох громадян, які не мали при собі документів, що підтверджують мету перебування в контрольованому прикордонному районі та не могли підтвердити мету свого перебування в даній місцевості.
З матеріалів справи встановлено, що особу  ОСОБА_1  було встановлено за паспортом громадянина України, який він мав при собі. 
Постановою КМУ від 07 грудня 2023 року № 1292, якою внесено зміни до постанови КМУ від 27 липня 1998 року №1147 «Про прикордонний режим» передбачено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства в`їжджають у контрольований прикордонний район, перебувають, проживають або пересуваються в його межах на підставі документів, що посвідчують їх особу.
Таким чином, перебування ОСОБА_1 в контрольованому прикордонному районі з паспортом громадянина України за 30 км від лінії державного кордону не може свідчити про наявність в нього умислу на перетин державного кордону.
Окрім того, апеляційним судом встановлено, що вказана довідка складена та підписана старшим офіцером прикордонного оперативно-розшукового відділу ГОРВ НОМЕР_1 прикордонного загону та в ній не мітиться підтверджень того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтвердили зазначені в ній показання.
До схеми додано фото таблицю речей, однак з неї неможливо встановити, кому ці речі належать.
При цьому, в матеріалах справи відсутній протоколу особистого огляду особи, огляду речей та вилучення документів, що свідчить про те, що у ОСОБА_1 не вилучались жодні речі та документи, які б могли вказувати про намір перетину ним державного кордону.
Виходячи з вищезазначеного, слід дійти висновку, що органом, що склав протокол не надано жодних беззаперечних та достатніх доказів, які б свідчили про вчинення ОСОБА_1 дій, передбачених ч.2 ст.204-1 КУпАП, та яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення, викладеного у фабулі протоколу про адміністративне правопорушення.
Водночас, докази, наявні у матеріалах справи, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом як належні і достатні та свідчити про вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП.
Відповідно до ч.2 ст.251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Наведене вище у своїй сукупності дозволяє зробити висновок про формальний підхід до підготовки матеріалів справи при складенні протоколу про адміністративне правопорушення і спрощений підхід суду першої інстанції до розгляду справи та дослідження доказів, а тому доводи апеляційної скарги є слушними.
Підсумовуючи наведене, апеляційний суд дійшов переконання, що в матеріалах відсутні належні та допустимі докази, які б свідчили про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП поза розумним сумнівом. Інших належних і допустимих доказів у встановленому законом порядку уповноваженими особами не надано.
У відповідності до ст. 62 Конституції України, ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Особа вважається невинуватою у вчиненні правопорушення і не може бути притягнута до відповідальності, доки її вину не буде доведено в законному порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Згідно ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. У справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998р. (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає серед іншого, щоби, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа вчинила правопорушення, яке ставиться йому в провину; обов`язок доведення лежить на обвинуваченні, і всі сумніви повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. 
На переконання апеляційного суду, районний суд прийшов до передчасного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, не навівши достатніх доводів на обґрунтування свого рішення, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю через відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 33-35, 245, 247, 248, 249, 251, 252, 294 КУпАП апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2024 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Постанову Глибоцького районного суду Чернівецької області від 22 жовтня 2024 року, якою  ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП – скасувати, провадження у справі закрити на підставі п.1 ст.247 КУпАП, за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького
апеляційного суду                        [підпис]                         В.Я. Марчак

Згідно з оригіналом        
Суддя Чернівецького
апеляційного суду      _________________   В.Я. Марчак
(посада)                           (М.П., підпис)                            (ПІБ)
12.12.2024 року 
(дата засвідчення копії)