КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції: Грегуль О.В.
Єдиний унікальний номер справи № 754/2463/24
                                                                       Апеляційне провадження № 22-ц/824/12423/2024
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
31 жовтня 2024 року                                                                                         м. Київ
                         
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
            головуючого судді        - Мережко М.В.,
            суддів                             - Поліщук Н.В., Соколової В.В.,
            секретар                         - Кролівець О.В.,
Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за  апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 15 березня 2024 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору на право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцію) та зобов`язання відповідача повернути спірну земельну ділянку землевласнику.
Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -
В с т а н о в и в :
 
У лютому 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору на право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцію) від 29 грудня 2021 року та зобов`язання відповідача повернути спірну земельну ділянку землевласнику.
Позивач просить суд: 
-          Розірвати Договів про надання права користування земельною ділянкою для забудови(суперфіцій) від 29 грудня 2021 року, укладений між ОСОБА_2  та ОСОБА_1 ;
-          Зобовязати ОСОБА_1 повернути земельну ділянку кадастровий номер: 8000000000:62:146:0134, площею 0,0998 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22 лютого 2024 року відкрито провадження у справі.
В подальшому, 14 березня 2024 року до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, в якій він просив:
-          Заборонити ОСОБА_1 виконувати будівельні роботи на земельній ділянці кадастровий номер: 8000000000:62:146:0134, площею 0,0998 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням по справі;
-          Заборонити ОСОБА_1 відчужувати право користування земельною ділянкою кадастровий номер: 8000000000:62:146:0134, площею 0,0998 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням по справі.
Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що використання земельної ділянки ОСОБА_1 під час розгляду справи чи передача  права користування іншим особам може ускладнити відновлення прав власника земельної ділянки у випадку задоволення позовної заяви. 
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 15 березня 2024 року заяву про забезпечення позову задоволено.
Заборонено Мацв ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) виконувати будівельні роботи на земельній ділянці, кадастровий номер земельної ділянки: 8000000000:62:146:0134, загальна площа 0,0998га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання рішенням суду законної сили у справі №754/2710/24.
Заборонено Мацве ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1 ) відчужувати право користування земельною ділянкою, наданою для забудови, кадастровий номер земельної ділянки: 8000000000:62:146:0134, загальна площа 0,0998га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання рішенням суду законної сили у справі №754/2710/24.
Не погоджуючись з  ухвалою суду, відповідачка  ОСОБА_1 подала  апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 15 березня 2024 року скасувати, посилаючись на  порушення норм процесуального права. В апеляційній скарзі зазначає, що  позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження можливих недобросовісних дій відповідача, які в подальшому унеможливлять чи утруднять виконання рішення суду. Стверджує, що у даному випадку заборона будівництва на земельній ділянці суперфіціарієм є непропорційним обмеження його прав, доки не встановлено, що таке здійснюється з порушенням.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Апеляційну скаргу вважає безпідставною, просить залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 15 березня 2024 року - без змін.
Відповідно до  ст. 44  ЦПК України,  особи, які  беруть участь у справі  зобов`язані  добросовісно  здійснювати свої процесуальні  права і виконувати  процесуальні обов`язки.
Відповідно до ст.ст. 128-131 ЦПК України  сторони  були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на  30 листопада 2023 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, Заяв щодо зміни  місця проживання  або місцезнаходження від  сторін  не надходило. Представники сторін взяли участь у судовому засіданні в апеляційному суді.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
Відповідно до ст. 12 ЦПК України   цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Апеляційна скарга не  підлягає задоволенню з таких підстав
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору на право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцію) від 29 грудня 2021 року та зобов`язання відповідача повернути спірну земельну ділянку землевласнику.
Предметом спірного договору є право користування земельною ділянкою кадастровий номер: 8000000000:62:146:0134, площею 0,0998 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить позивачу.
При цьому, у заяві про забезпечення позову ОСОБА_2 просить суд:
-          Заборонити ОСОБА_1 виконувати будівельні роботи на земельній ділянці кадастровий номер: 8000000000:62:146:0134, площею 0,0998 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням по справі;
-          Заборонити ОСОБА_1 відчужувати право користування земельною ділянкою кадастровий номер: 8000000000:62:146:0134, площею 0,0998 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили судовим рішенням по справі
В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач вказує, що використання земельної ділянки ОСОБА_1 під час розгляду справи чи передача  права користування іншим особам може ускладнити відновлення прав власника земельної ділянки у випадку задоволення позовної заяви.
Як видно зі змісту позовної заяви, між сторонами виник спір щодо права користування для забудови земельною ділянкою кадастровий номер: 8000000000:62:146:0134, площею 0,0998 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
У заяві позивача про забезпечення позову вказано причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та обґрунтовано необхідність їх вжиття, як це передбачено ст. 151 ЦПК України. 
Як передбачено ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується:1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Відповідно до ст. 129-1 Конституція України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Як роз`яснено в постанові №9 Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Вказане свідчить, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При цьому сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 149 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Вивчивши матеріали справи, враховуючи підстави та предмет позовної заяви, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що заява про забезпечення позову підлягає  задоволенню, а саме - слід заборонити відповідачці виконувати будівельні роботи на земельній ділянці, кадастровий номер земельної ділянки: 8000000000:62:146:0134, загальна площа 0,0998га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання рішенням суду законної сили у справі №754/2710/24, а також відчужувати це право на користь третіх осіб.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. 
Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
Згідно ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. 
Судовий захист повинен бути ефективним, що вимагає ст.13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
З метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд вірно  вважав, що  є підстави для забезпечення позову і обраний вид забезпечення буде співмірним із заявленими позовними вимогами та достатнім для забезпечення виконання майбутнього рішення суду.
Відповідно до ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 
Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).
Тимчасова заборона на здійснення будівельних робіт на належній позивачу земельній ділянці не порушує права  ОСОБА_1 .  При цьому  слід зазначити, що таке втручання є не тільки виправданим, але й необхідним, оскільки воно спрямоване на забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення вимог позивача. Такий вид забезпечення  щодо  майна  відповідає ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та не порушує ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції.
Суд першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, вивчивши заяву про забезпечення позову, її обґрунтування та додані до неї матеріали у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, з урахуванням підстав ризиків невжиття заходів забезпечення позову та їх доказів, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, вид пропонованого забезпечення позову,  вірно  дійшов  висновку за необхідне задовольнити заяву  і вжити заходи забезпечення позову.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду. 
Керуючись ст.ст. 365, 367, 369, 374, 379, 381 - 384 ЦПК України, суд,
 
П о с т а н о в и в :
 
Апеляційну ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 15 березня 2024 року про забезпечення позову - залишити без змін.  
Постанова  суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Касаційна скарга  на судове рішення  подається протягом тридцяти днів  з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення  з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено 11 листопада 2024 року.
 
Головуючий:                                                                                     М.В. Мережко
 
Судді:                                                                                                 Н.В. Поліщук
 
                                                                                                            В.В. Соколова