КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 758/5819/24                                                                              Головуючий у суді І інстанції: Якимець О.І.
провадження №22-ц/824/14383/2024                                                        Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 листопада 2024 року                                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Музичко С.Г., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 червня 2024 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У травні 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 43348,43 грн та вирішити питання розподілу судових витрат.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що між сторонами укладено кредитний договір. Відповідно до договору відповідачу надано кредит у сумі 10000,00 грн, строком з 25.11.2019 року по 24.11.2020 року із наступною пролонгацією такого. Банк належним чином виконав взяті зобов`язання за кредитним договором. Відповідачем умови договору не виконувались, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 32099,94 грн по тілу кредиту, 4900,32 грн по процентам, яку позивач просить стягнути з відповідача. Відтак, у відповідності до ст. ст. 526, 554, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України та умов договору, просив позов задовольнити повністю. Разом із тим, оскільки строк дії договору закінчено внаслідок пред`явлення дострокової вимоги то у відповідності до ст. 625 ЦК України наявні підстави для стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з 03.09.2021 року по 24.03.2023 року.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 07 червня 2024 року позов Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 37000,26 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» судовий збір у сумі 2584,40 грн.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Мікайилов Расім Рамізович , який представляє інтереси Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог та винести нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ АТ «Укргазбанк» 43 348,43 грн, судовий збір у розмірі 3028 грн, судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 4542 грн.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що суд першої інстанції помилково встановив, що позивач просив стягнути суму 3% річних та інфляційних втрати у відповідності до ст. 625 ЦК України за період з 03.09.2021 року по 24.03.2023 року, тобто за період який не охоплюється вимогою про дострокове повернення коштів, адже саме після її пред`явлення відповідачу у позивача виникло право на стягнення коштів у відповідності до ст. 625 ЦК України, а тому у цій частині позовної вимоги про стягнення коштів за порушення грошового зобов`язання за кредитним договором слід відмовити.
Представник апелянта посилався на те, що з розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахована на інший період ніж зазначено в рішенні суду, з 03.09.2021 року по 23.02.2022 року.
Також зазначав, що 29.07.2021 року Банком було направлено письмову вимогу за вих. № 129/29426/2021 про дострокове погашення всієї суми заборгованості за договором, яка була отримана боржником 03.08.2021 року. Тому 03.08.2021 року настала Подія припинення (відповідно до умов Правил від 19.08.2020 року).
Вважає, що з дня настання Події припинення вся фактична заборгованість клієнта (відповідача) вважається простроченою, а клієнт зобов`язаний повернути її та сплатити платежі згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за весь період прострочення.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що відповідач взятих на себе кредитних зобов`язань в строки передбачені кредитним договором належним чином не виконав, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором кредиту є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та становлять у розмірі 37000,26 грн грн.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо 3 % річних та інфляційній втрати у відповідності до ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що позивач просив стягнути суму три відсотки річних та інфляційній втрати у відповідності до ст. 625 ЦК України за період 03.09.2021 року по 24.03.2023 року, тобто за період який не охоплюється вимогою про дострокове повернення коштів, адже саме після її пред`явлення відповідачу (20.03.2023 року) у позивача виникло право на стягнення коштів у відповідності до ст. 625 ЦК України, а тому у цій частині позовної вимог про стягнення коштів за порушення грошового зобов`язання за кредитним договором суд відмовив.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання
Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року по справі №444/9519/12, у постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18.
Встановлено, що 25.11.2019 року між позивачем та відповідачем шляхом подання заяви- договору № 2019/І_С/006-002901 укладено договір про приєднання до Правил відкриття та обслуговування поточного рахунку фізичної особи, операції за яким здійснюються з використанням електронних платіжних засобів та надання послуг за платіжними картками Публічним акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» № 2019/ОВР/006-001617.
Банк відкрив клієнту картковий рахунок та субрахунок за програмою кредитування: Універсальна картка «Домовичок» в рамках зарплатно-карткових проектів, на якому встановлено орієнтовна сума кредиту 10 000 грн, можливу суму кредиту - 300 000 грн, відсоткова ставка 36,00% річних, відсоткова ставка на пільговий період 0,00001% річних, відсоткова ставка на прострочену заборгованість 48,00%; комісію за видачу кредиту 4%, строк дії договору з 25.11.2019 року по 24.11.2020 року.
Відповідно до змісту укладеного правочину вбачається, що Банк взяв на себе обов`язок відкрити клієнту рахунки та обслуговувати такі рахунки, надавати кредит у формі Дозволеного овердрафту на карткові рахунки, відкривати рахунок та/або субрахунок, видавати клієнту замовлені ним картки та інші банківські послуги (п.п. 2.1, 2.4, 2.6, 3.1, 3.3, 5.1, 5.4, 5.1.2, 5.1.3 Правил затверджених 12.02.2017 року тарифним комітетом Публічного Акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк»).
Вищевказані обов`язки Банку кореспондуються  із обов`язком клієнта сплачувати отримані банківські послуги на умовах, визначених укладеним Договором та обов`язком виконувати інші умови укладеного Договору (п.п. 2.1, 2.3, 2.6, 5.2, 6.13, 6.14.1, 7.2, 8.12 Правил, затверджених 12.02.2017).
Відповідно до розписки про отримання платіжної картки відповідач ОСОБА_1 отримав від позивача платіжну картку НОМЕР_1 (а.с. 27).
Відповідно до п. 3.3.32 Правил від 19.08.2020 року сторони узгодили, що у разі настання Події припинення, Банк зупиняє нарахування процентів, Комісій пов`язаних з користуванням Лімітом Дозволеного овердрафту з дня настання Події припинення.
Відповідно до п. 3.32 Правил від 19.08.2020 року сторони узгодили, що днем настання Події припинення та датою прострочення заборгованості Клієнта щодо погашення суми Ліміту Дозволеного овердрафту, нарахованих процентів за користування Лімітом Дозволеним овердрафтом та Комісій є:
-          неповернення Клієнтом суми Кредиту у термін, встановлений Договором на наступний календарний день після кінцевої дати строку дії Ліміту Дозволеного овердрафту, визначеної в Заяві-договору;
-          пред'явлення Банком вимоги про дострокове повернення Кредиту - дата зазначена в такому письмовому повідомленні Банку (30 днів з дати отримання вимоги у даній справі);
-          звернення Банку з позовом про дострокове стягнення Кредиту, у тому числі, шляхом звернення стягнення на майно - наступний календарний день за днем поштового відправлення позовної заяви Банку до відповідача.
Відповідно до п. 5.3.26 Правил від 12.02.2017 року банк має право вимагати дострокового виконання зобов'язань клієнтом за укладеним договором, зокрема у разі порушення клієнтом строків/термінів сплати будь-яких платежів за договором, в тому числі сплати процентів, комісійної винагороди та інших платежів, передбачених Заявою-договором та цими Правилами про що клієнту надсилається відповідна письмова вимога.
До позовної заяви позивачем було додано копію вимоги про повернення кредиту від 20.03.2023 року № 129/9511/2023 адресовану ОСОБА_1 , зі змісту якої вбачається, що станом на 20.03.2023 року, відповідач має несплачену у строк, передбачений кредитним договором заборгованість перед Банком у розмірі 43 348,43 грн. Тому Банк вимагав від ОСОБА_1 у тридцятиденний строк з моменту отримання даної вимоги достроково повернути всю суму кредиту та сплатити проценти і комісії за користування кредитом у загальному розмірі 43 348,43 грн (а.с. 41).
Вищевказана вимога була надіслана відповідачу на поштову адресу: АДРЕСА_1 , однак поштовий конверт повернувся без вручення, причини повернення - «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 42).
Судом апеляційної інстанції встановлено, що звертаючись з апеляційною скаргою позивач зокрема додав до неї копію вимоги про дострокове повернення кредиту від 29.07.2021 № 129/294/26/2021 адресованої ОСОБА_1 , де зазначено, що станом на 29.07.2021 року, останній має несплачену в строк, передбачений кредитним договором заборгованість перед Банком у розмірі 10 780,80 грн. Тому Банк вимагав від ОСОБА_1 у тридцятиденний строк з моменту отримання даної вимоги достроково повернути всю суму кредиту та сплатити проценти і комісії за користування кредитом у загальному розмірі 34 974,01 грн. Вказана вимога отримана 03.08.2021 року (а.с. 105, 106).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 24.03.023 року заборгованість відповідача перед Банком становить 43 348,43 грн і складається з простроченої заборгованості по кредиту у розмірі - 32099,94 грн, простроченої заборгованості за процентами в розмірі 4900,32 грн, заборгованості по платежам згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 03.09.2021 року по 23.02.2022 року у розмірі 6348,17 грн.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку задовольняючи частково позовні вимоги, оскільки звертаючись з позовною заявою позивач не надав доказів, які б підтверджували право вимагати від відповідача сплатити 3% річних та інфляційних втрат у відповідності до ст. 625 ЦК України, саме за період з 03.09.2021 року по 23.02.2022 року, оскільки до позовної заяви додано вимогу про повернення кредиту датованою 20.03.2023 року, яка не охоплюється вимогою про дострокове повернення коштів у вказаний період.
Доводи апеляційної скарги про те, що Банком 29.07.2021 року було направлено письмову вимогу за вих. № 129/29426/2021 про дострокове погашення всієї суми заборгованості за договором, яка була отримана боржником 03.08.2021 року, тому у позивача виникло право нарахування процентів та комісії, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки вказану вимогу позивач не подавав до суду першої інстанції під час розгляду справи, натомість вказаний доказ був долучив до апеляційної скарги, однак суд апеляційної інстанції не може прийняти даний доказ до уваги, оскільки позивачем не було надано доказів поважності причин, за яких відповідний доказ не був поданий до суду першої інстанції.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
В оцінці поведінки та способу ведення справ банком суд апеляційної інстанції враховує те, що він є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.
Аналогічна позиція викладена і Верховим Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі №199/7014/20.
Відтак, долучені до апеляційної скарги представником позивача доказ не підлягають прийняттю апеляційним судом.
Інші доводи апеляційної скарги представника ПАТ «Укргазбанк» висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних виомг.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення.
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 07 червня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено «07» листопада 2024 року.

Головуючий суддя                                                                 Л.П. Сушко

Судді                                                                                       С.Г. Музичко

                                                                                                  В.І. Олійник