Справа № 352/271/21 
Провадження № 22-ц/4808/1341/24 
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
               судді-доповідача        Бойчука І.В.,
               суддів:                Пнівчук О.В., Томин О.О.,
               секретаря                 Кузів А.В.,
               з участю                 представників ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договоромза апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Тисменицького районного суду від 01 серпня 2024 року під головуванням судді Хоминець М.М. у м. Івано-Франківську,
в с т а н о в и в:
У лютому 2021 року АБ «Укргазбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.09.2008 між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є банк, та позичальником ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 22-ІФ/08-47, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 50 000 доларів США на строк до 04.09.2028 зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,4 % річних.
Сторони договору погодили збільшену процентну ставку в 15,4 % річних на прострочену заборгованість та сплату пені в розмірі 0,1 % від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такого прострочення до повного погашення заборгованості.
Між банком та ОСОБА_1 05.09.2008 укладено договір поруки, згідно якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення зобов`язань за кредитним договором.
Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 05.09.2008 між банком та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчаком О.В., згідно якого іпотекодавець передав в іпотеку банку нерухоме майно: домоволодіння АДРЕСА_1 та присадибну земельну ділянку з кадастровим номером 2625880901:02:035:0024 площею 0,1845 га, яка розташована на АДРЕСА_1 .
Позичальник ОСОБА_4 17.01.2019 помер. Станом на день його смерті заборгованість за кредитним договором становила 116 308,47 доларів США, що складається із простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 48 530,45 доларів США та простроченої заборгованості по процентах у розмірі 67 778,02 доларів США, та 288 2554,69 грн пені, з яких 1 302 443,47 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності та 1 580 111,22 грн пені за несвоєчасне погашення процентів в межах строку позовної давності.
Посилаючись на те, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, позивач просив звернути стягнення на майно відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що одержано у спадок, на користь АБ «Укргазбанк» у розмірі 116 308,47 доларів США та 2 882 554,69 грн у рахунок погашення боргу спадкодавця ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Тисменицького районного суду від 01 серпня 2024 року позов задоволено частково.
У рахунок погашення заборгованості спадкодавця ОСОБА_4 перед АБ «Укргазбанк» за кредитним договором № 22-ІФ/08-47 від 05 вересня 2008 року у розмірі 58 586,77 доларів США, що складається із 48 530,45 доларів США простроченої заборгованості за кредитом і 10 056,32 доларів США заборгованості за відсотками, та 1 000 грн пені звернути стягнення на успадковане ОСОБА_1 нерухоме майно, яке складається з 1/6 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 та 1/6 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 2625880901:02:035:0024 площею 0,1846 га, що розташована на АДРЕСА_1 , шляхом проведення електронного аукціону. 
У решті позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 у користь АБ «Укргазбанк» 2 857,50 грн судових витрат.
В апеляційній скарзі представник АБ «Укргазбанк» посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за невиконання зобов`язання по кредитному договору.
Зазначає, що кредитний договір, договір поруки та іпотечний договір є діючими.
При розгляді справи, суд першої інстанції підтвердив позицію банку, що після смерті позичальника, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину прийняли троє спадкоємців за законом першої черги - відповідачі по справі, оскільки були зареєстровані та проживали з позичальником на день його смерті за однією адресою.
Судом правильно встановлено, що в іпотечному договорі сторонами було погоджено, що у випадку невиконання позичальником та/або іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобов`язання за кредитним договором та/або цим договором у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки.
Відповідачі самостійно провели оцінку вартості домоволодіння та вартості земельної ділянки і суд першої інстанції погодився з такою, затвердивши вартість всього спадкового майна.
Проте, вартість спадкового майна, взята судом на основі звіту про оцінку домоволодіння від 10.02.2024 та звіту про оцінку земельної ділянки від 29.04.2024 при визначенні вартості спадкового майна спадкоємцями, є заниженою та не відповідає ринковій ціні.
Так, вартість земельної ділянки площею 1 846,00 кв.м згідно оцінки, проведеної СОД «ФОП ОСОБА_5 » склала 23 000 грн, що за курсом на день проведення оцінки (40,94 грн / 1 долар США) становить 561,8 доларів США, а аналогічна земельна ділянка такого ж розміру та місця розташування коштує не менше 40 000 грн (977 доларів США). Тобто, суб`єкт оціночної діяльності -«ФОП ОСОБА_5 » з метою порівняльного аналізу, без фактичного огляду предмета оцінки, встановив, що ринкова вартість цього об`єкта становить всього 23 000 грн, що не відповідає дійсності.
Відповідно до п.2.1.1 іпотечного договору згідно витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно №19807852, виданого 07.08.2008 Івано-Франківським БТІ, вартість домоволодіння становить 406 470 грн.
Згідно п.2.1.2 іпотечного договору відповідно до витягу із Звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, виданого СОД ОСОБА_6 від 07.08.2008, експертна грошова оцінка земельної ділянки складає 276 900 грн.
Станом на 05 вересня 2008 року вартість іпотечного майна (домоволодіння) за курсом НБУ за 1 долар США становила 87 790,49 дол. США, а вартість іпотечного майна (земельної ділянки) – 59 805,61 дол. США.
Однак, суд першої інстанції не врахував, що з моменту укладання договору іпотеки 07.08.2008 по день подання позовної заяви (26.02.2021) курс валют змінився, а тому відповідно і вартість будинку, яка складала 87 790,49 дол. СІІІА становитиме 2 434 430,28 грн, а земельної ділянки – 1 658 409,56 грн.
При цьому, ні у Звіті про оцінку майна від 10 лютого 2024 року СОД ТОВ «ОЦІНОЧНА КОМПАНІЯ ВІК СТЕЙТ», ні у Звіті про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 29.07.2024 СОД «ФОП ОСОБА_5 » не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду, як цього вимагає ч. 5 ст. 106 ЦПК України.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не може брати до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Тому банк не може погодитися з позицією суду щодо встановлення судом вартості успадкованого майна, оскільки оцінка майна була проведена за вчасною ініціативою відповідачів, без постановлення ухвали про призначення експертизи для визначення вартості спадкового майна, без попередження експерта про кримінальну відповідальність.
Крім того, результати проведення оцінки не були погоджені з банком як кредитором/іпотекодержателем, а результат оцінки суперечить портфельній переоцінці предмету іпотеки.
Суд першої інстанції на стадії судових дебатів, які призначені на 30.07.2024, в порушення вимог п. 1. ст. 78, п. 3. ст.83 ЦПК України долучив як доказ, наданий суду представником відповідачів 30.07.2024, звіт про грошову оцінка земельної ділянки від 29.07.2024. При цьому, стороною відповідачів не виконано низки обов`язків, закріплених ЦПК України.
Висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні частини позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів (спадкоємців) ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є помилковим, оскільки вони не виконали свій обов`язок як спадкоємці щодо задоволення вимог кредитора в повному обсязі.
Просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № 22-ІФ/08-47 від 05.09.2008 та у рахунок погашення заборгованості спадкодавця ОСОБА_4 перед АБ «Укргазбанк» за кредитним договором № 22-ІФ/08-47 від 05 вересня 2008 року у розмірі 58 586 доларів 77 центів США, що складається із 48 530,45 доларів США простроченої заборгованості за кредитом і 10 056,32 доларів США заборгованості за відсотками, та 1 000 грн пені звернути стягнення на успадковане спадкоємцями ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , нерухоме майно, яке складається з 1/6 (однієї шостої) кожного з трьох спадкоємців частини будинковолодіння АДРЕСА_1 та 1/6 (однієї шостої) кожного з трьох спадкоємців частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 2625880901:02:035:0024 площею 0,1846 га, що розташована па АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 вказує, що суд першої інстанції правильно встановив дійсний розмір вимог кредитора на день смерті боржника, враховуючи рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27.03.2014 у справі №352/260/13, та визначив обсяг спадкового майна, що складається з будинковолодіння АДРЕСА_1 та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з кадастровим номером 2625880901:02:035:0024 площею 0,1846 га.
При цьому, з врахуванням ухвали Тисменицького районного суду від 27.08.2021, яка набрала законної сили та якою встановлено, що іпотечне майно є спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , суд правильно визначив, що частка кожного з трьох спадкоємців дорівнює 1/6 частині будинковолодіння та 1/6 частині присадибної земельної ділянки.
Враховуючи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не заперечували щодо сплати своєї частки в успадкованому майні та визначення вартості успадкованого майна є обов`язковою для цієї категорії справ, було замовлено та проведено оцінку домоволодіння та земельної ділянки.
Перший звіт про оцінку майна від 23.04.2021, а саме домоволодіння, як письмовий доказ його вартості, було подано до суду та направлено позивачу у травні 2021 року. Відповідно до поданого звіту було визначено ринкову (оціночну) вартість житлового будинку, яка становила 1 060 200 грн. Враховуючи визначену вартість спадкового майна оцінювачем та частки в успадкованому майні, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було перераховано банку кожним по 176 700 грн з призначенням платежу - за 1/6 частки успадкованого майна. Вказані кошти були отримані банком та відповідачам не поверталися.
В подальшому в зв`язку з завершенням терміну звіту було повторно замовлено та проведено оцінку домоволодіння, про що було складено звіт про оцінку майна від 10. 02.2024, яким застосовуючи порівняльний (аналогів продаж) підхід до оцінки майна було визначено ринкову вартість об`єкта в сумі 1 120 000 грн. Враховуючи визначену вартість спадкового майна оцінювачем в новому Звіті та частки в успадкованому майні, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було перераховано банку кожним по 4 970 грн з призначенням платежу - за 1/6 частки успадкованого майна. Ці кошти були отримані банком та відповідачам не поверталися.
Відповідно до Звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки вартість земельної ділянки становить 23 000 грн. Враховуючи визначену вартість спадкового майна оцінювачем в новому звіті та частки в успадкованому майні. ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було перераховано банку кожним по 3 835 грн з призначенням платежу - за 1/6 частки успадкованого майна. Кошти були отримані банком та відповідачам не поверталися.
Під час розгляду справи в першій інстанції від позивача жодних зауважень до звітів про оцінку майна не було, інших доказів щодо вартості майна не подавалося, що є його процесуальним правом та обов`язком.
Звіти про оцінку майна містять висновки про вартість майна, підписані оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку, скріплені підписом та печаткою суб`єкта оціночної діяльності, повністю відповідають Національному стандарту №1 «Загальні засади майна і майнових прав». Так ринкова вартість успадкованого майна, а саме будинковолодіння та земельної ділянки була визначена при методичному підході, що базується на порівняльному підході, зіставленні цін продажу подібних об`єктів.
Апелянт прирівнює вартість майна до курсу долара на той час, однак така позиція є помилковою, оскільки оцінка будинковолодіння суб`єктом оціночної діяльності не здійснювалась, а технічне переведення «старої» ціни в доларах у «нові» гривневі ціни шляхом простого арифметичного множення на «новий» курс гривні по відношенню до долара є помилковим та жодним методом при визначенні вартості майна не використовується.
Також є безпідставним посилання апелянта в апеляційній скарзі на недотримання при врахуванні вартості успадкованого майна ст. 106 ЦПК України. Як письмовий доказ вартості успадкованого майна суду було надано звіти про оцінку майна. 
Тому, відповідно до процесуального законодавства України, Закону України «Про судову експертизу» у разі проведення оцінки майна судовим експертом на підставі ухвали суду складається висновок експерта. У разі проведення судовим експертом оцінки майна на підставі заяви фізичної чи юридичної особи, відповідно до ст. 13 Закону України «Про судову експертизу» складається висновок експертного дослідження.
Стаття 106 ЦПК України стосується висновків експертів, складених судовими експертами на виконання ухвали суду чи за заявою фізичної чи юридичної особи. Натомість, як доказ ринкової вартості успадкованого майна суду було надано письмові доказ у формі звітів про оцінку майна, виконані суб`єктами оціночної діяльності - суб`єктами господарювання.
Апелянт в своїй скарзі також посилається на аналітичні статті щодо вартості земельних ділянок в с Драгомирчани, які не можуть бути замінені звітом про експерту грошову оцінку земельної ділянки чи висновком експерта та часто не відповідають ринковій вартості.
За час слухання справи в суді першої інстанції банк не скористався своїми процесуальними правами та обов`язками, не ініціював проведення експертизи, не надавав інших доказів, які б ставили під сумнів ринкову вартість спадкового майна, визначену на підставі звітів про оцінку майна та жодним чином не коментував докази, які були долучені до матеріалів справи щодо ринкової вартості спадкового майна.
Тобто доказів на спростування вартості майна, визначених звітами про його оцінку, позивачем до суду першої інстанції так само як і до суду апеляційної інстанції банком не надано.
Також банк безпідставно зарахував сплачені кошти ОСОБА_3 та ОСОБА_7 за 1/6 частину успадкованого майна як сплату боргу за ОСОБА_4 за його кредитними зобов`язаннями. Вартість 1/6 частини успадкованого майна кожним спадкоємцем є значно меншою від вартості успадкованого майна. Тому вартість успадкованого майна в такому випадку має бути обов`язково визначеною з метою дотримання вимог ст. 1282 ЦК України.
При цьому, ст. 1282 ЦК України не передбачає солідарну відповідальність спадкоємців боржника, оскільки відповідно до даної статті спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Вимога, яку ставить апелянт в апеляційній скарзі, суттєво відрізняється з позовною вимогою, яку розглядав суд першої інстанції під час розгляду справи. Зазначені вимоги банку не відповідають вимогам при пред`явлені позову до суду та дана вимога в апеляційній скарзі за змістом може трактуватись, як інші вимоги, які не розглядались в суді першої інстанції.
В засіданні апеляційного суду представник ПАТ АБ «Укргазбанк» вимоги апеляційної скарги підтримав з мотивів, викладених в ній.
Представник відповідачки ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, хоч і були належним чином повідомлені про місце, дату і час розгляду справи. 
Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд вважає за правильне провести розгляд справи за відсутності відповідачів.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.
Судом встановлено, що 05.09.2008 між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є позивач, та позичальником ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 22-ІФ/08-47, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 50 000 доларів США на строк до 04.09.2028 зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,4 % річних. Сторони договору погодили збільшену процентну ставку в 15,4 % річних на прострочену заборгованість та сплату пені в розмірі 0,1 % від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такого прострочення до повного погашення заборгованості (том 1, а.с. 5-7).
Між банком та відповідачкою ОСОБА_1 05.09.2008 було укладено договір поруки №22-ІФ/08-47-Р, відповідно до якого поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення зобов`язань за кредитним договором (том 1, а.с.8).
Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 05.09.2008 банк та іпотекодавец ОСОБА_4 уклали іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчаком О. В., згідно якого іпотекодавець передав в іпотеку банку таке нерухоме майно: 1) домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку загальною площею 237,2 кв.м житловою площею 75,5 кв.м; 2) земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 2625880901:02:035:0024 площею 0,1846 га, яка розташована на АДРЕСА_1 . За згодою сторін предмет іпотеки оцінено у 595 800 грн, а саме: вартість земельної ділянки – 132 650 грн, вартість домоволодіння – 463 150 грн (том 1, а.с.9-11).
Відповідно до свідоцтва про смерть позичальник ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1, а.с. 16).
Станом на день смерті позичальника утворилася заборгованість в розмірі 116 308,47 доларів США, що складається із простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 48 530,45 доларів США та простроченої заборгованості по процентах у розмірі 67 778,02 доларів США та 2 882 554,69 грн пені, з яких 1 302 443,47 грн пені за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності та 1 580 111,22 грн пені за несвоєчасне погашення процентів в межах строку позовної давності, що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком (том 1, а.с.12-15).
Через невиконання позичальником ОСОБА_4 умов кредитного договору позивач у лютому 2013 року звернувся до суду з позовом до позичальника ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, що складалася із 48 530,45 доларів США за тілом кредиту, 25 745,45 доларів США за відсотками та 238 706,15 грн пені.
Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 27 березня 2014 року у справі № 352/260/13-ц скасовано рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06.02.2014 та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з відповідачів у солідарному порядку 48 530,45 доларів США простроченої заборгованості за кредитом, що еквівалентно 387 903,89 грн, 20 426,52 доларів США заборгованості по відсотках, що еквівалентно 163 207,89 грн, 1000 грн пені, нарахованих на 07 лютого 2013 р. на виконання умов кредитного договору від 05.09.2008. Всього стягнуто 552 111 грн заборгованості за кредитним договором (том 1, а.с.57-60).
На виконання вказаного рішення Тисменицький районний суд видав виконавчі листи, які зараз перебувають на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Витвицького В. В.
Приватний виконавець у квітні 2024 року подав заяву про роз`яснення рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 27.03.2014. Ухвалою від 30.05.2024 Івано-Франківський апеляційний суд роз`яснив резолютивну частину судового рішення від 27.03.2014, що стягненню з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 у солідарному порядку на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» підлягають 48 530,45 доларів США простроченої заборгованості за кредитом, що на час розгляду справи було еквівалентно 387 903,89 грн, 20 426,52 доларів США заборгованості по відсотках, що на час розгляду справи було еквівалентно 163 207,89 гривень, 1000 гривень пені, нарахованих на 07.02.2013 на виконання умов кредитного договору від 05.09.2008 (том 2, а.с.75-77).
Слід вказати, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Такий висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12-ц, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, у постановах Верховного Суду від 09.01.2024 у справі № 480/850/16, від 22.05.2024 у справі № 433/2420/18 та від 25.06.2024 у справі № 552/5831/15.
Судом враховано й правову позицію, яка міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц.
У вказаній постанові ВП ВС відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі № 6-1206цс15, згідно якого, виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, суд дійшов висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.
Згідно вказаної правової позиції Велика Палата Верховного Суду вважає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився з тридцятого дня з дати, зазначеної на квитанції, яка надається банку відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним з повідомленням про вручення, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі.
У такому разі, положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.
Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.
Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.
Таким чином, в спірному випадку судом встановлено, що після пред`явлення позову про дострокове стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України, що мало місце в лютому 2013 року, право позивача на нарахування процентів та пені за кредитним договором припинилося.
При розгляді справи судом встановлено, що після смерті позичальника ОСОБА_4 17.01.2019 спадщину прийняли троє спадкоємців за законом першої черги, якими є відповідачі в справі, а саме: дружина померлого ОСОБА_1 та двоє їхніх дітей ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .
Відповідно до інформації Драгомирчанської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 29.07.2020 № 205 (том 1, а.с.204), разом з ОСОБА_4 в житловому будинку на АДРЕСА_1 до дня його смерті проживали і були зареєстровані дружина та двоє повнолітніх дітей.
Як передбачено ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, який прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від спадщини. Частина 5 ст. 1268 ЦК України встановлює, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
В цьому випадку є всі підстави вважати, що відповідачі прийняли спадщину після померлого ОСОБА_4 у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, протягом установленого законом строку не заявили про відмову від прийняття спадщини.
Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до засвідченої копії спадкової справи № 137/2019 (том 2, а.с.13-18) спадкова справа зареєстрована в Спадковому реєстрі 18.07.2019 на підставі вимоги (претензії) кредитора ПАТ АБ «Укргазбанк» від 11.07.2019. Відповідно до інформації державного нотаріуса Тисменицької державної нотаріальної контори Колтун С. В. після смерті ОСОБА_4 ніхто із спадкоємців не звертався до нотаріальної контори та не отримував свідоцтва про право на спадщину.
Судом взято до уваги, що  ухвалою від 27.08.2021, яка набрала законної сили, Тисменицький районний суд у порядку ст. 443 ЦПК України в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа суду № 352/260/13-ц від 06.05.2014 визначив частку майна боржника ОСОБА_1 у нерухомому майні, яке перебуває в іпотеці позивача - будинковолодінні та присадибній земельній ділянці, що розташовані на АДРЕСА_1 - у розмірі (однієї другої) частини на праві спільної сумісної власності подружжя (том 1, а.с.220-221).
Таким чином, відповідачі після смерті позичальника та іпотекодавця ОСОБА_4 успадкували належне останньому нерухоме майно, яке складається з частини будинковолодіння АДРЕСА_1 та частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 2625880901:02:035:0024 площею 0,1846 га, що розташована на АДРЕСА_1 .
       В матеріалах справи відсутні докази щодо належності спадкодавцю іншого нерухомого чи рухомого майна.
Відповідно до звіту про оцінку майна оціночна (ринкова) вартість будинковолодіння АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку загальною площею 237,2 кв.м, станом на 10.02.2024 становить 1 120 000 грн (том 2, а.с.58-61).
Згідно наданого представником відповідача звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки вартість земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером 2625880901:02:035:0024 площею 1 846 кв.м на АДРЕСА_1 станом на 29.07.2024 становить 23 000 грн (том 2, а.с.83-88).
Тобто ринкова вартість нерухомого майна, яке перебуває в іпотеці позивача, становить 1 143 000 грн (1 120 000 + 23 000), а вартість спадкового майна – 571 500 грн (1 143 000 : 2). Частка кожного з трьох спадкоємців дорівнює 1/6 частині будинковолодіння та 1/6 частині присадибної земельної ділянки (1/2 або 3/6 : 3 = 1/6). Кожен з трьох відповідачів успадкував нерухоме майно вартістю 190 500 грн (1 143 000 : 6 = 190 500 або 571 500 : 3 = 190 500). При цьому, відповідачі офіційно не оформили свої спадкові права і не отримували свідоцтва про право на спадщину за законом.
Частиною 2 ст. 1281 ЦК України визначено, що кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, заборгованість позичальника ОСОБА_4 перед позивачем на день смерті становить 68 956,97 доларів США, що складається з 48 530,45 доларів США простроченої заборгованості за кредитом і 20 426,52 доларів США заборгованості по відсотках, та 1000 грн пені, що підтверджено ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 30.05.2024 про роз`яснення резолютивної частини судового рішення від 27.03.2014.
Судом взято до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 04.07.2018 у справі №14-134цс18 про те, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сплатили банку вартість успадкованого ними нерухомого майна.
ОСОБА_2 сплатив 190 503 грн, погасивши 5 185, 04 доларів США боргу позичальника, а саме: 
- 176 700 грн згідно квитанції від 09.08.2023 (том 2, а.с.23), що згідно курсу НБУ (1 долар США = 36, 56 грн) становило 4 832,01 доларів США;
- 4 970 грн згідно квитанції від 27.02.2024 (том 2, а.с.55), що згідно курсу НБУ (1 долар США = 38,33 грн) становило 129,64 доларів США;
- 4998 грн згідно квитанції від 28.02.2024 (том 2, а.с.56), що згідно курсу НБУ (1 долар США = 38,42 грн) становило 130,07 доларів США;
- 3835 грн згідно квитанції від 29.07.2024 (том 2, а.с.90), що згідно курсу НБУ (1 долар США = 41,09 грн) становило 93,31 доларів США.
ОСОБА_3 сплатила 190 503 грн, погасивши 5 185, 16 доларів США боргу позичальника, а саме:
- 176 700 грн згідно квитанції від 10.08.2023 (том 2, а.с.34), що згідно курсу НБУ (1 долар США = 36,56 грн) становило 4 832,01 доларів США;
- 4 970 грн згідно квитанції від 27.02.2024 (том 2, а.с.50), що згідно курсу НБУ (1 долар США = 38,33 грн) становило 129,64 доларів США;
- 4 998 грн згідно квитанції від 28.02.2024 (том 2, а.с.51), що згідно курсу НБУ (1 долар США = 38,42 грн) становило 130,07 доларів США;
- 3 835 грн згідно квитанції від 30.07.2024 (том 2, а.с.89), що згідно курсу НБУ (1 долар США = 41,04 грн) становило 93,42 доларів США.
Враховуючи сплату відповідачами вартості успадкованих ними часток нерухомого майна, що становить у загальному 103 70,20 доларів США (5 185,04 + 5 185,16), з огляду на вимоги п. 3.3.8 кредитного договору, відповідно до якого спочатку погашається прострочена заборгованість по відсотках, а після цього прострочена заборгованість по кредиту, заборгованість по відсотках за кредитним договором зменшилася на суму 10 370,20 доларів США, про що вірно вказав суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Таким чином, заборгованість за кредитним договором № 22-ІФ/08-47 від 05.09.2008 на час розгляду справи судом становить 58 586,77 доларів США, що складається із 48 530,45 доларів США простроченої заборгованості за кредитом і 10 056,32 доларів США заборгованості за відсотками (20 426,52 – 10 370,20), та 1000 грн пені.
Враховуючи, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виконали свій обов`язок як спадкоємці щодо задоволення вимог кредитора, що підтверджено матеріалами справи, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог до цих відповідачів про звернення стягнення на успадковане майно, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.
В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка ОСОБА_1 виконала свій обов`язок спадкоємця перед кредитором, а відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог до неї про звернення стягнення на успадковане нею майно у рахунок погашення визначеної судом заборгованості за кредитним договором, шляхом проведення електронного аукціону, як це передбачено п. 6.8 іпотечного договору від 05.09.2008, ст.39, ч.1 ст. 41 Закону України «Про іпотеку» та ч. 1 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження». Сторони рішення суду в цій частині не оскаржують.
Доводи представника апелянта, що оцінку часток у спадковому майні відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 має визначити суб`єкт оцінювання у процесі виконання рішення суду від 27.03.2014 у справі №352/260/13, не заслуговують на увагу. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є учасниками (стороною) виконавчого провадження і не є такими на час розгляду цієї справи по суті спору. Представник апелянта не надав суду першої та апеляційної інстанцій інших даних про оцінку іпотечного майна, що спростовує його доводи про неналежність наданих відповідачами доказів про ринкову вартість будинку та земельної ділянки. 
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. 
Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення.
Рішення Тисменицького районного суду від 01 серпня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 27 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        О.В. Пнівчук
                                                                               О.О. Томин