ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7082/24 Справа № 202/18949/13 	  	Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л.П. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Єлізаренко І.А.
суддів Макарова М.О., Свистунової О.В. 
за участю секретаря Попенко Ю.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до Публічного акціонерного товариства “Акцент-банк”, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2013 року ПАТ КБ “Приватбанк” звернулися до суду з позовом до ПАТ “Акцент-банк”, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ “Приватбанк” посилалися на те, що відповідно до договору №TES0GK0000000003 від 27 червня 2008 року відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 30179,25 доларів США зі сплатою відсотків у розмір 15% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27 червня 2022 року. Банк виконав свої зобов`язання за договором, надав позичальнику ОСОБА_2 кредитні кошти. Вимоги до відповідача ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ПАТ “А-Банк” договору поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року; договором поруки, укладеним з поручителем ОСОБА_3 , договором поруки, укладеним з поручителем ОСОБА_1 , у зв`язку з чим вони є солідарними боржниками. У порушення умов кредитного договору ОСОБА_2 свої зобов`язання належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість станом на 09 січня 2013 року у розмірі 59285,95 доларів США, яка складається із: 23722,96 доларів США – заборгованість за кредитом; 15689,27 доларів США – заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4135,01 доларів США – заборгованість по комісії за користування кредитом; 12885,78 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 31,28 доларів США – штраф (фіксована частина), 2821,65 доларів США – штраф (процентна складова). На підставі викладеного ПАТ КБ “Приватбанк” просили суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №TES0GK0000000003 від 27 червня 2008 року станом на 09 січня 2013 року у розмірі 58034,39 доларів США; стягнути солідарно з ПАТ “Акцент-банк”, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 10000 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3200 грн. та судовий збір.
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2013 року частково задоволено позовні вимоги ПАТ КБ “Приватбанк”. Стягнуто з ОСОБА_2 (48644, Тернопільська область, Заліщицький р-н, с. Блищанка ІПН: 2244205354), ОСОБА_3 (48644, Тернопільська область, Заліщицький р-н, с. Блищанка ІПН: 2957917894), ОСОБА_1 (48644, Тернопільська область, Заліщицький р-н, с. Блищанка ІПН: 2266605762) солідарно на користь ПАТ КБ “Приватбанк” заборгованість за кредитним договором № TES0GK0000000003 від 27 червня 2008 року у розмірі 58034,39 доларів США, що відповідно до службового повідомлення НБУ складає 463872 грн. 59 коп. Стягнуто з ПАТ “Акцент-Банк”, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ КБ “Приватбанк” заборгованість у розмірі 10000 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ КБ “ПриватБанк” 3441 грн. судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.
У червні 2023 року відповідач ОСОБА_1 звернулася із заявою про перегляд заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2013 року.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2024 року відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі № 202/18949/13-ц за позовною заявою ПАТ КБ “Приватбанк” до ПАТ “Акцент-банк”, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у об`ємі наступних документів:
-копія позовної заяви ПАТ КБ “Приватбанк”від 11 січня 2013 року;
-копія розрахунку заборгованості за договором № TES0GK0000000003 від 27 червня 2008 року станом на 09 січня 2008 року ;
-копія повідомлення Національного Банку України від 09 січня 2013 року про офіційний курс гривні до іноземної валюти;
-копія договору поруки №167 від 20 жовтня 2010 року;
-копія Додатку №1 до Договору поруки №167 від 20 жовтня 2010 року;
-копія Кредитного договору № TES0GK0000000003 від 27 червня 2008 року;
-копія загальної вартості кредиту,
-копія Додатку №2 до кредитного договору № TES0GK0000000003 від 27 червня 2008 року (Графік погашення кредиту);
-копія Договору поруки від 27 червня 2008 року з поручителем ОСОБА_3 ;
-копія Договору поруки від 27 червня 2008 року з поручителем ОСОБА_1 ;
-копія паспорту ОСОБА_2 ;
-копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру ОСОБА_2 ;
-копія паспорту ОСОБА_1 ;
-копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру ОСОБА_1 ;
-копія банківської ліцензії № 22 від 05 жовтня 2011 року;
-копія довідки АА № 241170 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України;
-копія свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії НОМЕР_1 ;
-копія довіреності №3032 від 25 серпня 2009 року;
-копія платіжного доручення від 11 січня 2013 року.
Відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі №202/18949/13-ц за позовною заявою ПАТ КБ “Приватбанк” до ПАТ “Акцент-банк”, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в частині заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2013 року
Справа № 202/18949/13-ц
Провадження № 2/202/1852/2013
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 березня 2013 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді Слюсар Л.П.
при секретарі Фісун К.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку “Приватбанк” до Публічного акціонерного товариства “Акцент-банк”, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :
Позивач у січні 2013 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заборгованість на свою користь за кредитним договором № TES0GK0000000003 від 27.06.2008 року у розмірі 58034.39 дол. США, що відповідно до службового повідомлення НБУ складає 463872.59 грн.; з ПАТ “Акцент – банк”, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн., з ОСОБА_2 витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200,00 грн. та з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на свою користь стягнути судовий збір.
В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № TES0GK0000000003 від 27.06.2008 року відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 30179,25 дол. США грн. зі сплатою за користування нею відсотків 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27.06.2022 року. Проте, в порушення умов договору ОСОБА_2 свої зобов`язання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду.
Вимоги до відповідача ОСОБА_2 що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ПАТ “А-Банк” договору поруки № 167 від 20.10.2010 року; договором поруки, укладеним з поручителем ОСОБА_3 , договором поруки, укладеним з поручителем ОСОБА_1 у зв`язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред`явленим до стягнення боргом.
Відповідно до заяви представник позивача просив слухати справу без його участі. Позовні вимоги підтримав та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідачі в судове засідання у справі не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили, у зв`язку з чим судом ухвалено про заочний розгляд справи в порядку ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до Договору № TES0GK0000000003 від 27.06.2008 року відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 30179,25 дол. США грн. зі сплатою за користування нею відсотків 15,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27.06.2022 року.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_2 умов договору № TES0GK0000000003 від 27.06.2008 року заборгованість за ним станом на 09.01.2013 р. склала 59285,95 дол. США в тому числі 23722,96 дол. США. – заборгованість за кредитом; 15689,27 дол. США – заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4135,01 дол. США. – заборгованість по комісії за користування кредитом; 12885,78 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 31,28 дол. США – штраф (фіксована частина),2821,65 дол. США – штраф (процентна складова);
Зобов`язання Позичальника, що випливали зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачами ПАТ “Акцент-Банк”, поручителем ОСОБА_4 , ОСОБА_5 договору поруки № 167 від 20.10.2010 року.
Аналізуючи спірні правовідносини, суд приходить до наступного.
Згідно ст. 1054 ЦК України, обов`язком Позичальника за кредитним договором є зокрема повернення кредиту та сплата процентів за користування ним.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.
Згідно ст. ст. 549, 611 ЦК України однією із форм відповідальності за порушення зобов`язання є сплата неустойки.
Відповідно до ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Враховуючи викладене суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за кредитом такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Позовні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано суду документального підтвердження сплати та вартості наданих юридичних послуг, акту виконаних робіт, крім того юристом не надавались послуги позивачу у судовому засіданні.
Відповідно до ст.ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір, підлягають стягненню з відповідачів на його користь.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 16, 526, 549, 551, 554, 611, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 57-60, 64, 79, 88, 208, 209, 224-226 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , (48644, Тернопільська область, Заліщицький р-н, с. Блищанка ІПН: 2244205354), ОСОБА_3 (48644, Тернопільська область, Заліщицький р-н, с. Блищанка ІПН: 2957917894), ОСОБА_1 (48644, Тернопільська область, Заліщицький р-н, с. Блищанка ІПН: НОМЕР_2 ) солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” заборгованість за кредитним договором № TES0GK0000000003 від 27.06.2008 року у розмірі 58034.39 дол. США, що відповідно до службового повідомлення НБУ складає 463872.59 грн.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства “Акцент-Банк”, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” заборгованість у розмірі 10 000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” 3441,00 грн. судових витрат.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк, з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Суддя Л.П. Слюсар
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.
У разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали суду.
Суддя Л.П. Слюсар (т.1 а.с.145-150).
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 травня 2024 року заяву ОСОБА_1  про перегляд заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2013 року у цивільній справі за позовною заявою ПАТ КБ “Приватбанк” до ПАТ “Акцент-Банк”, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишено без задоволення (т.1 а.с.169-172).
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду від 06 березня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ “Приватбанк”, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ “Приватбанк” просили апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2013 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обгрунтованість.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ “Акцент-Банк” просили апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Звернувшись до суду із вказаним позовом у січні 2013 року, ПАТ КБ “Приватбанк” просили суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №TES0GK0000000003 від 27 червня 2008 року станом на 09 січня 2013 року у розмірі 58034,39 доларів США; стягнути солідарно з ПАТ “Акцент-банк”, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 10000 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 3200 грн. та судовий збір, посилаючись на неналежне виконання боржником ОСОБА_2 своїх зобов`язань кредитним договором №TES0GK0000000003 від 27 червня 2008 року.
Задовольняючи частково позовні вимоги банку, суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість в частині солідарного стягнення з  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ “Приватбанк” заборгованості за кредитним договором № TES0GK0000000003 від 27 червня 2008 року у розмірі 58034,39 доларів США, що відповідно до службового повідомлення НБУ складає 463872 грн. 59 коп., солідарного стягнення з ПАТ “Акцент-Банк”, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ “Приватбанк” заборгованості у розмірі 10000 грн., та судових витрат у справі - 3441 грн. 
Однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з”ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для часткового скасування рішення суду та ухвалення нового рішення у скасованій частині.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України). Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і не договірних зобов`язань.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
Забезпечення зобов`язання створює між кредитором у цьому зобов`язанні та особою, що забезпечує зобов`язання, особливий вид відносин – акцесорне (додаткове) зобов`язання по відношенню до основного зобов`язання (стаття 548 ЦК України).
Акцесорні (додаткові) зобов`язання охоплюються загальним поняттям зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Незалежно від підстави виникнення того чи іншого виду забезпечення виконання зобов`язання (на підставі договору чи в силу закону), акцесорне зобов`язання як вид цивільно-правового зобов`язання має ту особливість, що не може існувати самостійно: таке зобов`язання не може виникнути раніше основного; забезпеченою може бути лише дійсна вимога; недійсність основного зобов`язання тягне недійсність і додаткового.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
Згідно з статтею 553 ЦК України, забезпечувальний механізм поруки полягає у залученні додаткового боржника, який поряд з основним відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання боржником. При укладенні договору поруки виникає множинність осіб на боці боржника, і законодавець визначає солідарні обов`язки для цих боржників.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, установлених договором або законом, зокрема в разі неподільності предмета зобов`язання.
Наслідки солідарного обов`язку боржників передбачені статтею 543 ЦК України: у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що солідарна відповідальність у зобов`язальному праві – це відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо. Як солідарне зобов`язання, так і солідарна відповідальність виникають лише у випадках, встановлених договором або законом.
Пред`явивши вимогу до одного із солідарних боржників, який не задовольнив цю вимогу, кредитор має право пред`явити вимогу до іншого солідарного боржника.
На підставі рішення суду про стягнення боргу з солідарних боржників солідарна відповідальність покладається на відповідачів до повного погашення боргу. Відповідачі як солідарні боржники відповідають в межах загальної суми кредитної заборгованості.
Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором (частина четверта статті 543 ЦК України).
Отже, суть солідарного обов`язку полягає в тому, що у випадку невиконання боржником грошового зобов`язання, забезпеченого порукою, кредитор має право вимагати виконання цього грошового зобов`язання одночасно як від боржника, так і від поручителя. Водночас солідарну відповідальність щодо заборгованості поза встановленим частиною четвертою статті 559 ЦК України строком поручитель не несе.
Порядок заявлення заперечень щодо вимог кредитора, пред`явлених до солідарних боржників, визначено законодавцем у частині третій статті 543 та частині другій статті 555 ЦК України.
Солідарний боржник не має права висувати проти вимоги кредитора заперечення, що ґрунтуються на таких відносинах решти солідарних боржників з кредитором, у яких цей боржник не бере участі (частина третя статті 543 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 555 ЦК України поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов`язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що солідарні боржники наділені правами на заперечення проти вимог кредитора у повному обсязі, як заявлених щодо кожного із них (боржника чи поручителя), так і щодо інших загальних вимог, за якими такий боржник несе солідарну відповідальність.
Порука за своєю правовою природою має додаткове (акцесорне) зобов`язання до основного (кредитного) договору та напряму залежить від його умов. Загальний розмір кредитної заборгованості стосується як боржника, так і поручителя, який несе солідарну відповідальність в межах строку поруки.
У справі про солідарне стягнення заборгованості з боржника та поручителя до співучасників висувається єдина позовна вимога, а не окрема вимога до кожного із співвідповідачів. З огляду на це, єдина вимога позивача має спиратись на єдине обґрунтування (єдині підстави позову), а тому заперечення проти такого позову боржника та позичальника не можуть бути роздільними, вони мають спиратись загальне для співучасників обґрунтування.
Згідно з частиною другою статті 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання.
Зважаючи на викладене, боржник не може байдуже ставитись до пасивної поведінки поручителя, виходячи з того, що боржник і після виконання зобов`язання поручителем залишається зобов`язаною особою. У зв`язку з цим, позбавлення боржника, який у більшому обсязі володіє інформацією щодо змісту основного зобов`язання, права висувати заперечення проти вимог кредитора, які спрямовані до поручителя, не відповідає принципу розумності.
Про однорідність та нерозривність вимог кредитора, заявлених в солідарному порядку до позичальника та поручителя, зазначала Велика Палата Верховного Суду при вирішення питання юрисдикційності розгляду таких спорів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 496/3778/14-ц (провадження №14-281цс19)).
Слід також враховувати, що у пункті 62 постанови від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що наявність відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення з відповідача коштів незалежно від того, чи подав останній зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора, зокрема про визнання поруки припиненою.
У справі встановлено, 27 червня 2008 року між ПАТ КБ “Приватбанк” та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №TES0GK0000000003, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредит в іноземній валюті в розмірі 30 179,25 долара США для придбання нерухомого майна, із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15% з кінцевим терміном повернення кредиту до 27 червня 2022 року (т.1 а.с.129-131). 
ПАТ КБ “Приватбанк ” виконав свої зобов`язання згідно з кредитним договором №TES0GK0000000003 від 27 червня 2008 року та надав відповідачу ОСОБА_2 кредит в сумі 30 179,25 доларів США.
       Відповідно до п.8.3 кредитного договору забезпеченням виконання позичальником зобов`язань за цим договором виступає іпотека квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
       27 червня 2008 року між ПАТ КБ “Приватбанк” та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №TES0GK0000000003, з метою забезпечення виконання взятого на себе відповідачем ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором від 27 червня 2008 року (т.2 а.с.11-13). 
       Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надали позивачу в іпотеку нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка сторонами оцінена у 36 000 доларів США 
       Відповідно до п.2 та п.18.10 договору іпотеки №TES0GK0000000003 - іпотекою забезпечується виконання зобов`язання іпотекодавцем за кредитним договором, укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем; у разі звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги в повному обсязі, включаючи відсотки, винагороди та інші платежі, відшкодування збитків, неустойки, витрати на утримання предмету іпотеки, а також здійснення забезпечених іпотекою вимог.
Відповідно до договорів поруки від 27 червня 2008 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 являються поручителями перед ПАТ КБ “Приватбанк” за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором №TES0GK0000000003 від 27 червня 2008 року (т.1 а.с.135, 136).
       20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ “Приватбанк” та ПАТ “Акцент – Банк” було укладено договір поруки №167, відповідно до умов якого ПАТ “Акцент – Банк”є поручителем за зобов`язаннями ОСОБА_2 за кредитним договором №TES0GK0000000003 від 27 червня 2008 року (т.1 а.с.135).
       Банк зазначав, що позичальник ОСОБА_2 допустив неналежне виконання своїх зобов`язань за кредитним договором №TES0GK0000000003 від 27 червня 2008 року, у зв`язку із чим утворилася заборгованість.
З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, позичальник ОСОБА_2 станом на 09 січня 2013 року має перед банком заборгованість у розмірі 59285,95 доларів США, яка складається із: 23722,96 доларів США – заборгованість за кредитом; 15689,27 доларів США – заборгованість по процентам за користування кредитом; - 4135,01 доларів США – заборгованість по комісії за користування кредитом; 12885,78 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 31,28 доларів США – штраф (фіксована частина), 2821,65 доларів США – штраф (процентна складова) (т.1 а.с.124, 125). 
З наданого банком розрахунку заборгованості, виписки по особовому рахунку вбачається, остання проплата на погашення заборгованості за кредитним договором №TES0GK0000000003 від 27 червня 2008 року була здійснена позичальником ОСОБА_2 03 грудня 2008 року у розмірі 78,68 доларів США у погашення відсотків за кредитним договором (т.1 а.с.124, 125, т.2 а.с.21-27).
Також встановлено, у квітні 2009 року ПАТ КБ “Приватбанк” звернувся до Заліщицького районного суду Тернопільської області із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
       Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 21 травня 2009 року у справі №2-201/2009 за позовом ПАТ КБ “Приватбанк” до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення — задоволено позов ПАТ КБ “Приватбанк”. Звернуто стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 26061,65 доларів США на предмет іпотеки: квартиру, загальною площею 30,8 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу ЗАТ КБ “Приватбанк” з укладенням від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням Приватбанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яка зареєстровані та проживають у квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вирішено питання судових витрат у справі (т.1 а.с.5, 6). Зазначене рішення суду набрало законної сили.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
       Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
       Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
       Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12), від 04 липня 2018 року (справа № 310/11534/13) та від 31 жовтня 2018 року (справа № 202/4494/16).
Таким чином, звернувшись у квітні 2009 року ПАТ КБ “Приватбанк” до Заліщицького районного суду Тернопільської області із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк змінив строк виконання основного зобов`язання.
З наданої банком виписки за кредитним договором №TES0GK0000000003 від 27 червня 2008 року вбачається, 02 листопада 2012 року предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_2 була реалізована банком на загальну суму 14 762,91 доларів США (т.2 а.с.21-27).
В апеляційні скарзі поручитель ОСОБА_1 просила заочне рішення суду від 06 березня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ “Приватбанк” в повному обсязі. 
Поручитель ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначала, що не погоджується з тим, що банк просив стягнути з неї суму заборгованості за кредитним договором, як з поручителя, розмір заборгованості поручитель ОСОБА_1 не оспорювала.
Слід зазначити, боржником ОСОБА_2 та поручителями ПАТ “Акцент-банк”, ОСОБА_3 , кожним окремо, заочне рішення суду від 06 березня 2013 року в апеляційному порядку оскаржено не було, отже суд апеляційної інстанції не робить правових висновків в частині вирішення вимог до цих відповідачів.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2021 року у справі
№ 243/8943/15-ц зроблено висновок, що переглядаючи справу в апеляційному порядку за апеляційними скаргами відповідачів та скасовуючи рішення суду першої інстанції лише в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів, апеляційний суд вказав, що поручитель ПП «Колегія» рішення суду першої інстанції не оскаржував, а тому суд не розглядав питання про припинення його поруки. Відповідно до положень статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність, визначення якого наведено у частині першій статті 13 цього Кодексу, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положення цього принципу мають вираження і у частині першій статті 367 ЦПК України, за змістом якої суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Поручитель ПП «Колегія» не подавав апеляційну скаргу, позичальник не надав суду доказів на підтвердження повноважень представляти інтереси ПП «Колегія» в апеляційному суді, а тому суд, діючи у межах визначених частиною першою статті 367 ЦПК України, не мав визначених процесуальним законом підстав переглядати рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ПП «Колегія».
Подібний висновок зроблений і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року у справі № 389/440/16-ц, в якій зазначено, що переглядаючи справу за апеляційною скаргою позичальника, суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції і щодо прав та обов`язків іншого відповідача – поручителя, який рішення суду першої інстанції не оскаржував. Отже, суд апеляційної інстанції, постановляючи нове рішення і задовольняючи зустрічний позов поручителя про припинення поруки та відмовляючи банку у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, пред`явленого, зокрема, до поручителя, вийшов за межі апеляційної скарги позичальника, не маючи для цього правових підстав, чим порушив принцип диспозитивності цивільного судочинства і змагальності процесу (статті 12, 13, 367 ЦПК України).
У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Частина 4 ст. 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення ч. 4 ст. 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення ч. 4 ст.559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя(третє речення ч.4 ст.559 ЦК України).
Отже, строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.
Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.
З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
Виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст.1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).
Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.
У ч. 4 ст. 559 ЦК України зазначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Тобто, порука – це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
На підставі ч. 1 ст. 252, ч. 1 ст. 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України.
З договору поруки, укладеного з ОСОБА_1 , вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до остаточного виконання сторонами своїх зобов`язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 ЦК України та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України (яка діяла на час виниклих правовідносин), згідно яких порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
У кредитному договорі строк виконання основного зобов`язання визначений — 27 червня 2022 року.
З наданого банком розрахунку заборгованості, виписки по особовому рахунку вбачається, остання проплата на погашення заборгованості за кредитним договором №TES0GK0000000003 від 27 червня 2008 року була здійснена позичальником ОСОБА_2 03 грудня 2008 року у розмірі 78,68 доларів США у погашення відсотків за кредитним договором (т.1 а.с.124, 125, т.2 а.с. 21-27).
       Слід зазначити, звернувшись у квітні 2009 року до Заліщицького районного суду Тернопільської області із позовом до ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, банк змінив строк виконання основного зобов`язання.
З позовними вимогами у цій справі, що переглядається, до поручителя ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості ПАТ КБ “Приватбанк” звернувся у січні 2013 року, тобто з пропуском встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для звернення з вимогами до поручителя.
Таким чином, в даному випадку банк протягом шести місяців від дня настання строку виконання договору, який було змінено банком, не пред`явив вимоги до поручителя ОСОБА_1 , а тому порука ОСОБА_1 за кредитним договором №TES0GK0000000003 від 27 червня 2008 року є припиненою.
       За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06 березня 2013 року скасувати в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ “Приватбанк” заборгованості за кредитним договором №TES0GK0000000003 від 27 червня 2008 року станом на 09 січня 2013 року у розмірі 58034,39 доларів США, та в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ “Приватбанк” заборгованості у розмірі 10000 грн., в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ “Приватбанк” судових витрат у справі - 3441 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог АТ КБ “Приватбанк” до ОСОБА_1 .
       На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити частково.
       Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до Публічного акціонерного товариства “Акцент-банк”, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості — скасувати в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” заборгованості за кредитним договором №TES0GK0000000003 від 27 червня 2008 року станом на 09 січня 2013 року у розмірі 58034,39 доларів США, в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” заборгованості у розмірі 10000 грн., та в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” судових витрат у справі у розмірі - 3441 грн.
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк “Приватбанк” до ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості – відмовити.
В інші частині рішення суду залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко 

Судді М.О.Макаров

О.В.Свистунова